Európska komisia

Starostlivosť o územia Natura 2000

Ustanovenia článku 6 Smernice 92/43/EHS
o ochrane biotopov, voľne žijúcich živočíchov
a voľne rastúcich rastlín

Apríl 2000

Starostlivosť o územia Natura 2000
Ustanovenia článku 6 smernice 92/43/EHS o ochrane biotopov,
Voľne žijúcich živočíchov a voľne rastúcich rastlín

Preložená z anglického vydania:
Managing   Natura   2000  sites:  The  provisions  of  Article  6  of  the  „Habitats“ Directive  92/43/
EEC;
ktoré  vydal  Luxembourg:   Office   for  Official  Publications  of  he European Communities, 2000

Materiál  bol  vydaný  v rámci  iniciatívy  Svetového  fondu   pre  životné  prostredie  (GEF) na podporu
národných agentúr (GEF Focal Point). Finančné prostriedky na jeho realizáciu poskytol Rozvojový program Organizaácie spojených národov (UNDP-GEF).

Rukopis neprešiel jazykovou úpravou.

Vydalo: Ministerstvo životného prostredia Slovenskej republiky v roku 2002.

ISBN 80-228-1202-1

Slovo na úvod

Biodiverzita  sa  stále  viac  stáva  časťou  nášho  spoločného dedičstva s nevyčísliteľnou hodnotou. Veľký  záujem o ochranu vzácnych a ohrozených druhov a biotopov vyplýva aj z  výsledkov posledných prieskumov verejnej mienky obyvateľov krajín Európskej únie. 

Ochrana vzácnych a ohrozených druhov a biotopov je tiež účelom ekologickej sústavy Natura 2000,  budovanej  v zmysle  smernice  o  biotopoch  z roku  1992.  Táto  sústava, do ktorej boli zahrnuté
aj územia vyhlásené v súlade so smernicou o vtákoch, sa stáva silným nástrojom pre ochranu najvýznamnejších prírodných území Európskej únie.

Pre   zachovanie   území   Natura  2000  je  rozhodujúca  starostlivosť  o  ne,  tzv.  manažment.   Pre
úspešný manažment je zasa rozhodujúca aktívna účasť obyvateľov týchto území a tých, ktorí sú s územiami inak spätí. Opatrenia pre starostlivosť o územia Natura 2000 sú upravené v článku 6 smernice o biotopoch. Nakoľko je smernica stručne formulovanou právnou úpravou, mnohé z jej kľúčových pojmov môže byť zložitejšie pochopiť.

Považujem preto za dôležité, aby kľúčové ustanovenia smernice o biotopoch boli jasne a zro-zumiteľne vysvetlené, pretože len vtedy budú môcť byť aj v rovnakej miere implementované v rámci celého Spoločenstva.

Práve preto bolo cieľom tejto príručky vytvoriť pre kompetentné inštitúcie členských krajín Eu-rópskej únie pomôcku pre lepšie pochopenie článku 6. Verím, že tento dokument bude pre tieto inštitúcie aj impulzom k tomu, aby rozpracovali ďalšie usmernenia určené rôznym zainteresovaným skupinám. 

Tento významný dokument má ambíciu nielen prispieť k lepšiemu porozumeniu legislatívy Spolo-čenstva zo strany jeho obyvateľov, ale je tiež dôkazom otvorenosti a transparentnosti, ktorú Európska komisia vo svojej stratégii presadzuje.

Margot Wallström
komisárka pre životné prostredia

OBSAH

Predslov.....................................................................................................................	...........................7

1. 	Úvod......................................................................................................................	9
1.1. 	Postavenie článku 6 v celkovej štruktúre smernice o biotopoch (92/43/EHS)
a smernice o vtákoch (79/409/EHS), širšie súvislosti..............................................	9
1.2. 	Postavenie článku 6 s ohľadom na časť „Ochrana druhov“..........................................	10
1.3. 	Implementácia článku 6 do národnej legislatívy: povinnosť jeho transpozície..............	11
1.4. 	Časová aplikácia článku 6: odkedy sú účinné záväzky vyplývajúce z článku 6?........	11
1.4.1 	Chránené vtáčie územia vymedzené na základe smernice
o vtákoch.....................................................................................................	11
1.4.2 	Územia ochrany biotopov a druhov vymedzené
na základe smernice o biotopoch........................................................................	12

2. Článok 6, odsek (1)..............................................................................................................	15
2.1 	Text článku 6 odseku (1)...............................................................................................	15
2.2 	Obsah článku 6 odsek (1)........................................................................................	15
2.3 	Pojem „potrebné ochranné opatrenia“.........................................................................	16
2.3.1 	Pojem „ochrana“........................................................................................	16
2.3.2 	Pojem „stav ochrany“.............................................................................	16
2.3.3 	Pojem „ekologické požiadavky“.................................................................	17
2.4 	Formy ochranných opatrení .....................................................................................	18
2.4.1 	Programy starostlivosti....................................................................................	18
2.4.2 	Štatutárne, administratívne alebo zmluvné opatrenia.................................	19

3. Článok 6, odsek (2)............................................................................................................	21
3.1 	Text článku 6 odseku (2)............................................................................................	21
3.2 	Obsah článku 6 odsek (2)...........................................................................................	21
3.3 	Rozdiel medzi rušením a poškodzovaním vo vzťahu
k cieľom smernice o biotopoch.......................................................................................	22
3.4 	Rozdiel medzi rušením a poškodzovaním vo vzťahu k ich vplyvom................................	23
3.5 	Posudzovanie rušenia a poškodzovania vo vzťahu k prijatým opatreniam.........................	23
3.6 	Ukazovatele rušenia a poškodzovania............................................................................	24
3.6.1 	Poškodzovanie biotopov....................................................................................	24
3.6.2 	Rušenie druhov......................................................................................................	25

4. Článok 6 odsek (3).................................................................................................................	26
4.1 Text článku 6 odseku (3).................................................................................................	26
4.2 	Obsah článku 6 odseku (3)...............................................................................................	26
4.3 	Vysvetlenie „plán alebo projekt, ktorý nie je priamo spojený so starostlivosťou
o územia alebo nie je pre starostlivosť potrebný“..........................................................	27
4.3.1 	Projekt...................................................................................................................	27
4.3.2 	Plán.................................................................................................................	27
4.3.3 	Nie priamo spojený so starostlivosťou o územia alebo nie
pre starostlivosť potrebný..............................................................................................	28

4.4 	Určenie či plán alebo projekt „bude mať pravdepodobne na územie významný
vplyv, či už samotný alebo v kombinácii s inými plánmi alebo projektmi“..........................	29
4.4.1 	Významný vplyv..............................................................................................................	29
4.4.2 	Pravdepodobne bude mať...............................................................................................	30
4.4.3 	...či už samotný alebo v kombinácii s inými plánmi alebo projektmi..............................	30
4.5 	Vysvetlenie „primerané posudzovanie jeho vplyvov na územie z hľadiska cieľov
ochrany  územia“....................................................................................................................	31
4.5.1 Forma posudzovania.....................................................................................................	31
4.5.2 Obsah posudzovania......................................................................................................	32 
4.5.3 Stanovenie „cieľov ochrany územia“............................................................................	33
4.6 	Rozhodovací proces.................................................................................................................	34
4.6.1 Kompetentné národné úrady..........................................................................................	34
4.6.2 	Vhodná doba pre získanie stanoviska verejnosti..........................................................	34
4.6.3 	Pojem „integrita územia“.............................................................................................	35

5. Článok 6 odsek (4)..........................................................................................................................	36
5.1 	Text článku 6 odseku (4).........................................................................................................	36
5.2 	Obsah článku 6 odseku (4).....................................................................................................	36
5.3. Úvodné kroky.........................................................................................................................	37
5.3.1 Preverenie alternatívnych riešení.................................................................................	37
5.3.2 Preverenie naliehavých príčin vyššieho verejného záujmu...........................................	37
5.4. 	Prijatie kompenzačných opatrení............................................................................................	38
5.4.1 	Pojem „kompenzačné opatrenia“ a ich aplikácia.......................................................	38
5.4.2 Obsah kompenzačných opatrení....................................................................................	39
5.4.3 „Úplná celistvosť“ sústavy Natura 2000.......................................................................	40
5.4.4 Financovanie kompenzačných opatrení.........................................................................	41
5.4.5 Komunikácia s Komisiou ohľadne kompenzačných opatrení........................................	41
5.5  Lokality, na ktorých sa nachádzajú prioritné biotopy a/alebo druhy.......................................	42
5.5.1 	Určenie ovplyvnenia územia s prioritnými biotopmi a/alebo druhmi..........................	42
5.5.2 	Pojem „ľudské zdravie“, „bezpečnosť verejnosti“ a „priaznivé dôsledky
na životné prostredie primárneho významu“...............................................................	43
5.5.3 	Prijatie stanoviska Komisie a jeho dôsledky ...............................................................	43

6. Prílohy (4).......................................................................................................................................	45
I. Odkazy na prípady Európskeho súdneho dvora .........................................................................	45

II. Poznámky k programu starostlivosti..........................................................................................	46
IIa Príklady projektov podporovaných z programu LIFE, ktoré obsahujú programy
starostlivosti alebo štatutárne, administratívne alebo zmluvné opatrenia ..............................	47

III. Postup pri posudzovaní plánov a projektov, ktoré majú vplyv na lokality NATURA 2000....	49

IV. Formuláre pre predkladanie informácie v zmysle článku 6 odseku (4)
Európskej komisii..................................................................................................................	50

V. Zoznam národných orgánov ochrany prírody členských štátov...............................................	56

Predslov

Prečo je potrebná interpretačná príručka na vysvetlenie článku 6?

Článok  6  Smernice  92/43/EHS  o ochrane  biotopov,  voľne  žijúcich  živočíchov  a   voľne   rastú-
cich  rastlín (ďalej  len  „smernica  o  biotopoch“)  zohráva  kľúčovú  úlohu  pre  starostlivosť  o územia vytvárajúce sústavu Natura 2000. Sú v ňom obsiahnuté rôzne „úlohy“, ktoré sa vyžadujú pre zabez-pečenie ochrany území a vychádza z princípu integrácie.
Samotné členské štáty Európskej únie venovali pozornosť významu článku 6 a sformulovali mnoho otázok. Ustanovenia článku sa zdajú byť na prvý pohľad všeobecné a dosť nepresne definované. Pre ľahšie  pochopenie  textu  a  jeho  následnú  implementáciu  je  totiž  potrebná  precízna  analýza textu  a
pochopenie súvislostí článku 6 s ďalšími článkami smernice o biotopoch. Článok 6 nemožno vidieť izolovane, osobitne vtedy, ak z implementácie ustanovení vyplynú osobitné požiadavky. V týchto prí-padoch je využiteľný článok 8, v ktorom sú upravené možnosti spolufinancovania niektorých opatrení potrebných na naplnenie cieľov smernice o biotopoch.

Aký je jej účel a cieľové skupiny? 

Účelom  príručky  bolo  poskytnúť  členským štátom Európskej únie usmernenie, ako  interpretovať kľúčové pojmy článku 6 smernice o biotopoch.

Príručka  bola   spracovaná  najmä  pre  inštitúcie  členských  krajín  EÚ,  nebola  primárne   určená
jednotlivcom.    Očakáva   sa    však,  že  ju  využijú  aj  iné  zainteresované  skupiny  a subjekty  a prispeje
k  lepšiemu  porozumeniu  mechanizmov  smernice  o  biotopoch. V  tejto  súvislosti  by pomohlo,  keby kompetentné inštitúcie členských štátov príručku doplnili o podrobnejšie usmernenie.

Ako vznikla príručka a aká je jej záväznosť?

Príručka  bola  zostavená  na  zákazku  Generálneho  riaditeľstva  pre  životné prostredie  Európskej
komisie. Jej spracovaniu predchádzala neformálna diskusia inštitúcií ochrany  prírody  členských  krajín EÚ (ich zoznam je v prílohe V).  Dokument  teda  nie  je  záväzný  a  odráža  výlučne  názory  spracová-
vateľov. Je potrebné poznamenať, že poslednou inštanciou na interpretáciu smernice o biotopoch je Európsky súdny dvor.

Interpretácia,   ktorú   spracovávatelia   poskytli,   nemôže   resahovať  rámec  smernice  o  biotopoch.
Pre túto smernicu to platí obzvlášť, nakoľko práve v nej je zakotvený princíp subsidiarity poskytujúci členským štátom široký manévrovací priestor pre praktické opatrenia v jednotlivých územiach sústavy Natura 2000. Členské krajiny samy  rozhodujú,  akým  spôsobom budú  realizovať  praktické  opatrenia, samozrejme s podmienkou, že budú v súlade s účelom smernice o biotopoch.

Príručka,  hoci  akokoľvek  interpretatívna,  nemá  ambíciu  plne  zodpovedať  na špecifické otázky
týkajúce sa území. Má len určiť smery a konkrétne problémy by sa mali riešiť podľa konkrétnej situácie.

Predkladaná  verzia  príručky  nie  je  konečná  a  môže  byť v budúcnosti revidovaná s ohľadom na
skúsenosti členských štátov EÚ s implementáciou článku 6 a s ohľadom na novú legislatívu. Navyše, Komisia  už  zadala   prípravu  podrobnejšej  metodickej  príručky  o posudzovaní   plánov  a   projektov
v súlade s ustanoveniami článku 6, odsekov (3) a (4). Oba dokumenty by sa mali dopĺňať.

Aký je obsah príručky? 

Príručka pozostáva zo vstupnej informácie o obsahu a logike článku 6, za ktorou nasleduje podrobný popis všetkých štyroch odsekov článku 6, spracovaný podľa rovnakej schémy. Okrem úvodnej informácie o odseku a jeho obsahu je tu venovaný priestor hlavným pojmom a problémom, spracovaným na základe poznatkov Komisie, ako aj súčasnej znalosti práva Európskeho súdneho dvora a ďalších relevantných smerníc.

V závere každej kapitoly sú hrubým písmom vytlačené hlavné závery, vyplývajúce z analýzy Komisie. Majú uľahčiť rýchle čítanie jednotlivých častí. Odkazy na prípady Európskeho súdneho dvora, ktoré sú v texte citované, sú v plnom znení vymenované v prílohe I. 

1. ÚVOD

Článok 6 v širšom kontexte

1.1 	Postavenie článku 6 v celkovej štruktúre smernice o biotopoch  (92/43/EHS)
a smernice o vtákoch (79/409/EHS), širšie súvislosti

Skôr,  ako  sa  budeme  detailne  zaoberať  článkom 6, je potrebné zhodnotiť jeho postavenie s ohľadom
na  celkovú  štruktúru   smernice  o  biotopoch,  ako  aj  smernice  o  vtákoch   a   posúdiť   jeho   vzťahy
v širšom legislatívnom kontexte.

Prvá  časť  smernice  o  biotopoch  pozostávajúca  z  článku  1  a  článku  2  má  názov  „Definície“. V článku 2 odseku (1) je sformulovaný cieľ smernice o biotopoch, ktorým je „prispievať k zabezpečeniu  biodiverzity  prostredníctvom  ochrany  biotopov,  voľne  žijúcich   živočíchov   a  voľne
rastúcich   rastlín   na   európskom   území   členských   štátov,  pre  ktoré  platí  dohoda. “ V  článku  2
odseku  (2)  je  naznačené  všeobecné  smerovanie  a  súčasne  v článku 2 odseku (3) je upravená  povin-
nosť,   aby   tieto   opatrenia   „zohľadnili  hospodárske,  sociálne  a kultúrne  požiadavky  a   regionálne
a miestne charakteristiky“.

Ďalšie   dve  časti  smernice  o  biotopoch  obsahujú  dve  hlavné  požiadavky  tohto  predpisu. Prvá
z nich je tvorená z článkov 3 až 11 (vrátane) a má názov „Ochrana biotopov“. Druhá časť pozostáva z článkov 12 až 16 (vrátane) a nazýva sa „Ochrana druhov“.

V časti „Ochrana biotopov“ je zakotvená podstata smernice, jej najambicióznejší a ďalekosiahly cieľ,  vytvorenie  a  ochrana  sústavy  Natura  2000.  V  tejto časti je aj článok 6 obsahujúci  ustanovenia
o  ochrane a starostlivosti  o  územia  sústavy  Natura  2000.  Z  tohto  hľadiska  je  teda článok  6  pova-
žovaný za jeden z najvýznamnejších spomedzi dvadsaťštyri článkov smernice o biotopoch. Práve v článku 6 sú upravené vzťahy medzi ochranou prírody a využívaním krajiny.

Ustanovenia článku 6 možno rozdeliť do troch kategórií. Článok 6 odsek (1) je zameraný pozitívne s proaktívnym prístupom. Je ustanovením o prijatí opatrení potrebných pre ochranu prírody. Odsek (2) možno označiť za preventívny, nakoľko je ustanovením o zabránení poškodzovania biotopov a rušenia významných druhov organizmov. V odseku (3) a odseku (4) sú vymedzené plány a projekty, ktoré by mohli  mať  významný  vplyv  na  územia  Natura  2000  a  oprávnené  prostriedky  na   riadenie   týchto
plánov  a  projektov,  vrátane  procesných.  Ustanovenia  článku  6  odseku  (1)  a odseku (2) vymedzujú
všeobecný postup, kým v odseku (3) a (4) sú ustanovenia upravujúce postupy aplikované v špecifických podmienkach.

Vo všeobecnosti možno teda povedať, že ustanovenia článku 6 odrážajú hlavné smerovanie celej právnej úpravy. To  znamená  potrebu  zveľaďovať  biodiverzitu  prostredníctvom zachovania  alebo ob-novenia vybraných biotopov a druhov v ich „priaznivom stave ochrany“ v kontexte biotopov Natura 2000, zohľadňujúc pritom hospodárske, sociálne, kultúrne a regionálne požiadavky, ako prostriedok k dosiahnutiu trvalo udržateľného rozvoja.

Okrem   postavenia   článku  6  v rámci  smernice  o  biotopoch  ako  celku,  je  rovnako  relevantné
zaoberať sa vzťahom článku 6 a smernice 79/409/EHS o ochrane voľne žijúcich vtákov (ďalej len „smernica o vtákoch“)“:

•	po prvé, obe smernice majú vo všeobecnosti porovnateľné schémy; najvýraznejšia podobnosť je medzi  časťou  „Ochrana  biotopov“  smernice  o  biotopoch  a  článkom  3  a  článkom  4  smernice o vtákoch;
•	po  druhé, schémy oboch smerníc sú navzájom prepojené; smernica o biotopoch priamo nadväzuje na  smernicu o vtákoch a navzájom tvoria významný celok. Ako prvý príklad možno spomenúť chránené  vtáčie  územia,  definované  smernicou  o  vtákoch,  ktoré  sú  teraz  (po  prijatí   smernice o  biotopoch)  neoddeliteľnou  súčasťou  sústavy  Natura  2000.  V článku  3  odseku  (1)   smernice o  biotopoch  je  ustanovené,  že  „do  sústavy  Natura  2000  budú  tiež  zahrnuté chránené vtáčie územia“.  Druhým  príkladom  fúzie  oboch  smerníc  je  skutočnosť, že na chránené vtáčie územia sa v zmysle článku 7 smernice o biotopoch vzťahujú ustanovenia článku 6 odsekov (2), (3) a (4) smernice o biotopoch. Keďže v tomto dokumente sa najviac priestoru venuje biotopom navrho-vaným  v  zmysle  smernice   o biotopoch,  všetky  poznámky sú mutatis mutandis aplikovateľné aj na územia vymedzené v zmysle smernice o vtákoch.

V kontexte  Dohody  ustanovujúcej Európske spoločenstvo možno článok 6 označiť za kľúčový rámec pre uplatnenie princípu integrácie, nakoľko a) v zmysle tohto článku sa členské štáty vyzývajú k starostlivosti o chránené územia trvalo udržateľným spôsobom, b) sú stanovené obmedzenia činností, ktoré môžu negatívne ovplyvniť chránené územia; umožňujúc výnimky za určitých podmienok.

Z  medzinárodného  hľadiska  ustanovenia článku 6 napomáhajú k dosiahnutiu cieľov  významných medzinárodných dohovorov, v porovnaní s nimi však vytvára podrobnejší rámec pre zachovanie a ochranu biotopov. Jedná sa najmä o Bernský dohovor (Rozhodnutie Rady 82/72/EHS z 3. decembra 1981 týkajúce sa Dohovoru o ochrane európskych  voľne  žijúcich organizmov  a  prírodných  stanovíšť, OJ  L39,  10.2.1982  p.1)  a  Dohovor  o biologickej diverzite (Rozhodnutie Rady 93/626/EHS z 25. októbra 1993 týkajúce sa Dohovoru o biologickej diverzite, OJ L309, 13.12.1993, p.1) .

Článok  6  je  kľúčovou časťou kapitoly „Ochrana  biotopov“  smernice  o biotopoch.  Vytvára sa  ním rámec  pre  zachovanie  a  ochranu  území a zahŕňa proaktívne, preventívne a  procesné opatrenia.  Vzťahuje   sa   rovnako   na   chránené   vtáčie  územia,  vyhlásené  v  zmysle   smernice  o  vtákoch   a  na  územia ochrany biotopov a druhov, vyhlásené v zmysle smernice   o  biotopoch.
Je  prostriedkom  pre  uplatňovanie  princípu  environmentálnej  integrácie  a  výlučne trvalo udržateľného rozvoja.

1.2 Postavenie článku 6 s ohľadom na časť „Ochrana druhov“

Ako už bolo uvedené, články 12 až 16 (vrátane) tvoria časť „Ochrana druhov“, venovanú prísne chráneným druhom rastlín a živočíchov, vymenovaným v prílohe IV smernice o biotopoch. 

Články 12, 13 a 14, ktoré sa stali účinné vstúpením smernice o biotopoch do platnosti (10. jún 1994),  sa  vzťahujú na  vybrané druhy rastlín a živočíchov, ktoré sú vymenované aj v prílohe II smernice  o biotopoch a nakoľko sa vyskytujú v územiach Natura 2000, sú aj predmetom úpravy článku 6. 
Dôsledkom  toho  sú  tieto druhy predmetom ochrany článkov oboch častí smernice o biotopoch.

Príklad:

Poškodenie  miesta  oddychu  Ursus  arctos  môže  byť  v  rozpore so zákazom podľa článku 12, odseku
(1)d a súčasne s článkom 6 v prípade, že uvedené miesto oddychu je súčasťou území Natura 2000.

Hoci na prvý pohľad to môže vyznieť ako duplicita, je potrebné zdôrazniť, že:

•	po prvé,  niektoré  druhy  rastlín a živočíchov, na ktoré sa vzťahuje článok 12, článok 13 a  článok 14,  nie  sú  vymenované  v  prílohe  II.  Z toho  dôvodu preto nie sú chránené ako súčasť sústavy Natura 2000; 
•	po   druhé,  pre  druhy  ako  Ursus  arctos,  majúce  výhodu  ochrany  podľa  dvoch  častí   smernice o biotopoch (ochrana prírodných biotopov a stanovíšť druhov, ako aj druhová ochrana) platí, že ochrana v zmysle článku 6 je obmedzená len na územie Natura 2000, zatiaľ čo ochrana v zmysle časti o druhovej ochrane nie je geograficky limitovaná (je len predmetom akéhokoľvek obmedzenia uvedeného   v   prílohách   smernice  o  biotopoch).  Článok  6  je  teda spojený so zachovaním a ochra-
nou  území,  kým  časť o druhovej ochrane je užšie zameraná na druhy (hoci i v tomto prípade sa môže vzťahovať na územie, ak sa druhy vyskytujú osobitne v miestach rozmnožovania a oddychu živočíchov).

Hoci  niektoré druhy rastlín a živočíchov sú predmetom ochrany podľa dvoch častí
smernice  o  biotopoch (ochrana biotopov,  ochrana  druhov), ustanovenia  článkov v oboch  čas-
tiach sa odlišujú, čo sa týka obsahu i smerovania.

1.3 Implementácia článku 6 do národnej legislatívy: povinnosť jeho transpozície

Je  veľmi  dôležité  zdôrazniť,  že  ustanovenia  článku  6  musia  byť   transponované  do   národnej
legislatívy   (to  znamená,  že  sa  musia  stať  predmetom  národnej  legislatívy tak, aby boli plnené nimi
uložené  požiadavky).  Tým  sa  naplní  podstata  článku  23  smernice  o  biotopoch,  ktorý upravuje,  že
„členské  štáty   uvedú  do  platnosti  zákony,  nariadenia  a administratívne   ustanovenia  potrebné
pre  splnenie  požiadaviek   smernice  o biotopoch   do  dvoch  rokov  od  jej  notifikácie“.  Dátum
transpozície bol teda 10. jún 1994 (alebo 1. január 1995 pre Fínsko, Rakúsko a Švédsko).

Tento postup je charakteristický pre právny nástroj používaný v legislatíve Európskej únie – smer-nicu. Záväznosť smernice sa týka výsledkov, ktoré by ňou mali byť dosiahnuté, členským štátom sa ponecháva  výber  foriem  a  metód,  ako  zabezpečiť  dosiahnutie  želateľných  výsledkov.  Pre  väčšinu
smerníc by želateľný výsledok vyžadoval prijatie národnej legislatívy (viď prílohu I, bod 1).

Článok  6  vyžaduje,  aby  bol  transponovaný  do  národnej legislatívy. Dátum  jeho  transpo-
zície  závisí  od  členského  štátu,  v  prípade  terajších  členov  to  bol  10. jún 1994 alebo 1. január
1995.

1.4 	Časová aplikácia článku 6 (odkedy sú účinné záväzky vyplývajúce z článku 6)

Vo  všeobecnosti  treba  rozlišovať  termín  pre transpozíciu ustanovení článku 6 do  národnej legis-latívy a termín nadobudnutia účinnosti týchto ustanovení pre jednotlivé územia.
Čo sa týka jednotlivých území, je rovnako potrebné rozlíšiť chránené vtáčie územia, vyhlásené v zmysle smernice o vtákoch, od ostatných území.

1.4.1 Chránené vtáčie územia - vymedzené na základe smernice o vtákoch

Podmienky  ochrany   chránených   vtáčích   území  sú  ustanovené  v  článku  4  odseku  (4) smernice
o vtákoch.  V zmysle prvej vety uvedeného článku  pre  tieto  územia  „členské štáty prijímajú primerané opatrenia   na   zabránenie   znečistenia  alebo   poškodzovania   území  alebo  iných   vplyvov   rušivo
pôsobiacich na vtáky v takom meradle, že sú významné z hľadiska cieľov tohto článku...“

Uvedené  záväzky  boli  po  nadobudnutí  účinnosti  smernice  o  biotopoch  nahradené v zmysle jej článku 7, ktorý ustanovuje:

„Záväzky   vyplývajúce  z článku  6,  odsekov  (2), (3)  a  (4)  smernice  o  biotopoch   nahradia
akékoľvek  záväzky  uložené v  prvej  vete  článku  4,  odseku  (4)  smernice  o  vtákoch  týkajúce  sa
území  klasifikovaných  v súlade s článkom 4 odsekom (1) alebo obdobne prijatých v  súlade
s   článkom   4   odsekom   (2)   k  dátumu  nadobudnutia  účinnosti  smernice  o  biotopoch  pre  členský
štát  alebo  k   dátumu   klasifikácie  alebo  prijatia  území členského  štátu podľa smernice o  vtákoch,
podľa toho, ktorý z dátumov je neskorší“.

Pre  chránené vtáčie územia teda neplatia ustanovenia  článku  6  dseku (1) smernice o bioto-
poch. Platia však pre ne analogické ustanovenia článku  4,  odsekov  (1)  a  (2)  smernice  o  vtákoch a
to od dátumu, kedy pre členské štáty smernica o vtákoch nadobudla účinnosť (príloha I bod 2).

Čo  sa  týka  ustanovení  článku  6, odsekov  (2), (3) a (4), tie sú účinné pre už klasifikované SPA
(Special protected Areas) tak, ako to vyplýva z článku 7.

Zo znenia článku 7 vyvstáva otázka, či ustanovenia prvej vety článku  4, odseku (4)  smernice   o
vtákoch zostávajú účinné aj po „dátume nadobudnutia účinnosti smernice o biotopoch“ (10. jún 1994 respektívne 1. január 1995 pre Fínsko, Rakúsko a Švédsko), ak v tomto čase je územie  klasifikované ako chránené vtáčie územia.

V  prípade Santoňa   Marshes  (príloha I,  bod 3) Európsky súdny dvor rozhodol,  že  ustanovenia
prvej  vety  článku  4,  odseku  (4) sa  vzťahovali na  ešte neklasifikované  územie,  ktoré sa malo  stať
chráneným   vtáčím  územím  až po nadobudnutí účinnosti smernice o vtákoch (7. apríl 1981 pre
vtedajšie členské štáty a dátum pristúpenia pre ďalšie členské štáty).

Z  prípadu Santoňa  Marshes je zrejmé,  že územia,  ktoré  zodpovedajú  klasifikácii,  by  sa  mali
posudzovať rovnakým spôsobom bez ohľadu na to, či boli alebo neboli formálne klasifikované. Spra-covávatelia   príručky   zastávajú  preto  názor,   že  ustanovenia  článku 6,  odsekov (2), (3) a (4) sú účinné
pre  chránené  vtáčie územia alebo územia, ktoré by mali byť klasifikované ako chránené vtáčie
územia odo dňa účinnosti smernice o biotopoch.

Článok  6,  odsek  (1)  smernice o  biotopoch sa nevzťahuje na chránené vtáčie územia.  Pre
tieto  sú však účinné analogické ustanovenia článku 4, odsekov (1) a (2)  smernice o  vtákoch,
ktoré  „platia“  od  dňa  jej  účinnosti.  K otázke  dátumu  účinnosti  článku  6  odsekov  (2),  (3)  a
(4)  smernice  o  biotopoch  pre  chránené  vtáčie  územia  považujeme  za  vhodné uviesť, že článok
„platí“  pre  všetky  územia  klasifikované  ako  chránené  vtáčie  územia  alebo  určené   na   klasi-
fikáciu  ako  chránené  vtáčie  územia,  a  to  od  dátumu  nadobudnutia  účinnosti  smernice  o bio-
topoch.

1.4.2 Územia vymedzené na základe smernice o biotopoch

Článok   6  odsek  (1)  sa   vzťahuje  na   územia  ochrany biotopov  a druhov, ktoré členské  štáty
vyhlasujú  spôsobom   upraveným   v   článku  4  odseku  (4)  smernice  o  biotopoch.  Toto   vyhlásenie  je
možné  len  vtedy,  ak  predtým  bolo  prijaté  za  územia  európskeho   významu  v súlade  s  článkom  4,
odsekom  (2)   smernice  o  biotopoch.  Územie  významné   pre  EÚ  musí   byť  vyhlásené za   územie
ochrany  biotopov  a druhov  „čo  najskôr,  najneskôr  však  do  šesť  rokov“.  Znamená   to  teda,   že
konečným   termínom  pre vyhlásenie  územia  ochrany  biotopov  a druhov  a  súčasne  pre  naplnenie
ustanovení článku 6, odseku (1) je 10. jún 2004. 

V článku 4, odseku (5) smernice o biotopoch sa ustanovuje:
„Akonáhle  je  územie  zaradené do zoznamu podľa  tretieho  pododstavca  odstavca  2,  bude
sa na ňu vzťahovať článok 6 odseky (2), (3) a (4)“.

Na  rozdiel  od  ustanovení  článku  6  odseku  (1),  ktorý  je  účinný len ak je územie významné  pre
EÚ  vyhlásené  za  územie  ochrany  biotopov  a  druhov,  ustanovenia  článku  6  odsekov  (2), (3) a  (4)
sú  účinné  akonáhle  je  územie   prijaté   za   územie  významné  pre  EÚ  a teda predtým ako je  vyhlásené
za  územie  ochrany  biotopov  a  druhov.  Členské  štáty  si  môžu  vybrať  skorší  termín pre implemen-
táciu článku  6 odsekov  (2), (3) a (4), čo sa aj  v zmysle národnej legislatívy niektorých  štátov   stalo.

Podľa   článku  4  smernice  o  biotopoch  sú  členské  štáty povinné do 10. júna   1995  predložiť
národné  zoznamy  území  a Komisia  je  povinná  do  10.  júna  1998  odsúhlasiť Zoznam Spoločenstva.
Zoznam  Spoločenstva však do 10. júna 1998 nebude môcť byť zostavený, ak predloženie kompletných národných zoznamov bude meškať.

Z textu  smernice  o biotopoch  sa  môže  zdať, že  členské  štáty nemusia venovať pozornosť
ustanoveniam   článku  6  skôr,  ako   je  odsúhlasený  zoznam  Spoločenstva.  Z  interpretácie  Európskeho
súdneho dvora však vyplýva, že zohľadnené musia byť aj ďalšie ustanovenia práva Spoločenstva.

V článku 10 (ex článku 5) Dohody ustanovujúcej Európske spoločenstvo sa ustanovuje:
„Členské  štáty  prijímajú  všetky  vhodné  opatrenia,  či už všeobecné alebo čiastkové,  aby
zabezpečili dodržiavanie záväzkov vyplývajúcich z Dohody alebo vyplývajúcich z činnosti   re-
alizovanej inštitúciami Spoločenstva. Napomáhajú dosiahnutiu  cieľov  Spoločenstva. Zdržia sa
prijatia akéhokoľvek opatrenia, ktoré by mohlo ohroziť dosiahnutie cieľov Dohody“.

Európsky  súdny  dvor  opakovane potvrdil, že dokonca aj v prípade absencie opatrení pre  transpo-zíciu  alebo implementáciu jednotlivých záväzkov vyplývajúcich zo smernice, by mali národné orgány pri interpretácii svojho národného práva prijať všetky opatrenia potrebné k tomu, aby boli dosiahnuté výsledky určené smernicou.

Navyše Európsky súdny dvor stanovil v prípade Santoňa Marsches, že členské štáty sa nemôžu zbaviť  zodpovednosti   za  ochranu  územia, ktoré ešte nebolo  vyhlásené  sa chránené vtáčie  územie,
hoci toto územie zodpovedá vedeckým kritériám pre chránené vtáčie územie. Je tiež možné, že tento princíp by analogicky mohol byť využitý pri riešení nejasností s uplatňovaním smernice o biotopoch.

S ohľadom  na   uvedené   skutočnosti sa národným úradom členských štátov odporúča  zabezpečiť,
že v územiach, ktoré navrhli vo svojich národných zoznamoch ako územia významné pre EÚ, nedošlo k zhoršeniu ich stavu skôr, ako bude prijatý zoznam Spoločenstva. V prípade, že členské štáty nemajú ešte národný zoznam kompletný, odporúča sa im zabezpečiť, že nedôjde k zhoršeniu stavu území, ktoré by  podľa   kritérií   uvedených  v Prílohe  III  smernice  o biotopoch  mali byť súčasťou národného  zozna-
mu. Z praktického hľadiska sa navrhuje využiť správnym spôsobom inštitút  EIA (posudzovania vply-vov   na    životné   prostredie  –  mernica  85/337/EHS)  pre  všetky  projekty   potenciálne   poškodzujúce
územia. Európsky súdny dvor už potvrdil, že citlivé prírodné územia zohrávajú významnú úlohu pri rozhodovaní, či by malo dôjsť v zmysle uvedenej smernice k posudzovaniu vplyvov na životné prostre-die (príloha I, bod 4).

Predchádzajúce úvahy je možné zosumarizovať do tabuľky: 

Stav ochrany územia	navrhované územie 
významné pre EÚ	územie európskeho významu	územie ochrany biotopov a druhov
	
Termín podľa smernice o biotopoch 	jún 1995	jún 1998	jún 2004	
Účinnosť ustanovení článku 6	možná pre odseky (1), (2), (3), (4), nevyhnutná pre opatrenia na zabránenie poškodzovania území 	odseky (2), (3), (4) 	odseky (1), (2), (3), (4)	

Akonáhle je prijatý zoznam Spoločenstva, podmienky ochrany území sú jasne definované smer-nicou o biotopoch a odporúčania pre dočasnú ochranu území prestávajú byť aktuálne.

Na   územiach   vymedzených  podľa  smernice  o biotopoch  majú  členské   štáty  špecifické
záväzky,  predovšetkým  po tom, ako 10. júna 1998 končí doba určená pre prijatie  zoznamu
Spoločenstva. Tieto  záväzky  predstavujú  činnosti smerujúce k tomu, aby nebolo  ohrozené
plnenie  cieľov   smernice  o  biotopoch.   Členským   štátom  sa  tiež   odporúča,  aby  aj  v  čase,  keď
zoznam Spoločenstva nie je prijatý, sa prinajmenšom zdržali všetky činnosti, ktoré by mohli poškodiť  územie   uvedené  na  národnom  zozname.  Podobne  sa  odporúča postupovať  v  prí-
pade,  kedy  ešte  nebol  predložený  kompletný  národný  zoznam,  čiže  v prípade území, ktoré by
podľa vedeckých kritérií smernice o biotopoch jednoznačne mali na národnom zozname byť.

2. Článok 6, ODSEK (1)

Vysvetlenie pojmov:
ochranné opatrenia; štatutárne,  administratívne alebo zmluvné opatrenia;  programy starostlivosti

2.1 	Text článku 6 odseku (1)

„Členské  štáty  prijímajú  potrebné ochranné opatrenia na územia ochrany biotopov a   dru-
hov   zahŕňajúce   podľa   potreby  vhodné  programy  starostlivosti,  ktoré  sú  zostavené   samostatne
pre  územia  alebo  sú integrované do iných plánov rozvoja, a vhodné štatutárne,  administratívne
alebo  zmluvné  opatrenia,  ktoré  zodpovedajú  ekologickým  požiadavkách  typov  biotopov  vyme-novaných v Prílohe  I  a  druhov  vymenovaných  v Prílohe II smernice  o biotopoch, ktoré sa na
daných územiach vyskytujú.“

2.2 Obsah článku 6 odseku (1)

V  článku  6  odseku  (1) je upravená povinnosť členských štátov ustanoviť všeobecný režim ochra-
ny území ochrany biotopov a druhov.

Článok 6 odsek (1): 
•	ustanovuje pozitívne opatrenia, menovite programy starostlivosti, štatutárne, administratívne    alebo zmluvné opatrenia, ktorých cieľom je dosiahnutie  všeobecného  cieľa  smernice  o  biotopoch.  Tým sa  ustanovenie článku 6 odseku (1) odlišuje  od  ustanovení  ostatných  troch  odsekov,  ktoré  sú  zamerané preventívne na zabránenie  poškodzovania, rušenia a iných významných vplyvov  na územia Natura 2000; 
•	je významný z dôvodu, že potvrdzuje logiku a ucelenosť obsahu článku 6; len po predchádzajúcom preštudovaní a pochopení odseku (1) je možné štruktúrované preštudovať  a  pochopiť  ostatné  tri odseky;
•	zavádza  všeobecný  režim  ochrany  platný  pre  všetky  územia  ochrany  biotopov a druhov sústa-vy  Natura  2000  (bez  výnimky)  a  pre  všetky  typy  biotopov  vymenované v Prílohe I a druhy vymenované v Prílohe II, ktoré sa na biotopoch nachádzajú, s  výnimkou tých,  ktoré  sú  označené  na formulári pre štandartné údaje Natura 2000 ako „nie významné“ (pozri časť 4.5.3);
•	sa týka špeciálne území ochrany biotopov a druhov, na  rozdiel  od  odsekov  (2),  (3)  a  (4) sa  nevzťahuje na chránené vtáčie územia, tvorca  smernice  o  biotopoch  týmto  spôsobom  upravuje:  a) režim opatrení na ochranu  chránených  vtáčích  území  klasifikovaných  v  zmysle  článku  4,  odsekov (1) a (2)  smernice  o  vtákoch;  b)  režim  opatrení  na  ochranu  území  ochrany  biotopov  a druhov vymedzených v zmysle článku 6 odseku (1) smernice o biotopoch;
•	sa vzťahuje na článok 2, odsek (3) ustanovujúci, aby  „opatrenia...zohľadnili   hospodárske,  so-ciálne a kultúrne požiadavky a regionálne a miestne charakteristiky“.

Členské  štáty  sú  povinné  zostaviť  opatrenia  na  ochranu  všetkých  území ochrany bioto-pov a druhov (pozitívny nástroj). Tieto opatrenia sa budú vzťahovať  na všetky  typy biotopov  vymenované  v  Prílohe  I  a  na  všetky  druhy  vymenované  v  Prílohe  II  smernice  o  biotopoch,  ktoré sa nachádzajú na  týchto  územiach,  s  výnimkou  tých,  ktorých  prítomnosť  je  vo  formu-lári štandardných údajov Natura 2000 označená ako „nie významná“.

2.3. 	Pojem „potrebné ochranné opatrenia“

2.3.1 Pojem „ochrana“

Pojem „ochrana“ je upravený v šiestom bode úvodnej časti smernice o biotopoch nasledovne „Kdekoľvek,   v  snahe  zabezpečiť  obnovenie  alebo  zachovanie  prírodných  biotopov a  druhov
Európskeho  významu v priaznivom stave ich ochrany, je potrebné vymedziť územia ochrany 
biotopov a  druhov  na vytvorenie súvislej európskej ekologickej siete podľa určeného časového 
harmonogramu“  a   „kdekoľvek   je  to  vhodné,  v  každom  vymedzenom  území   implementovať  opat-
renia potrebné s ohľadom na ciele ochrany“.

V článku 1, písmene a) smernice o biotopoch je pojem „ochrana“ definovaný nasledovne: „a) ochrana  znamená  sériu   opatrení,  ktoré  sa  vyžadujú  pre  zachovanie  alebo  obnovenie   prírod-
ných  biotopov  a populácií    druhov  voľne  žijúcich  rastlín  a  živočíchov  v ich  priaznivom  stave
ochrany ako je definované pod písmenami e) a i);“

Členské štáty sú povinné prijať ochranné opatrenia potrebné k tomu, aby dosiahli všeobecný cieľ smernice  o  biotopoch  ako  je  to  stanovené  v  článku  2  odseku  (1):  „Cieľom  smernice o  biotopoch
je   prispievať   k  zabezpečeniu   biodiverzity   prostredníctvom  ochrany  prírodných  biotopov  a  voľne
žijúcich  organizmov  na  európskom  území  členských  štátov,  pre  ktoré  platí   dohoda“.    Uvedený
záväzok je teda viazaný na výsledok.

V  článku  2  odseku  (2)  sú  špecifikované  ciele  opatrení,  ktoré  v  zmysle  smernice o  biotopoch
musia   byť  prijaté:  „Prijaté   opatrenia... majú smerovať  k zachovaniu  alebo  obnoveniu  prírodných
biotopov a druhov  voľne žijúcich organizmov európskeho významu tak, aby bol stav ich  ochra-
ny  priaznivý“.   V  opatreniach  sa  musia  byť  v  zmysle  v  článku  2  odseku „zohľadniť hospodárske,
sociálne a kultúrne požiadavky a regionálne a miestne charakteristiky“.

Podľa  článku  3  sústava  Natura  2000  „pozostáva  z  území,  ktoré  sú  vytvárané  typmi  biotopov
podľa   Prílohy  I  a  biotopmi   druhov   podľa  Prílohy  II“,  ktorou  sa  zabezpečia   ciele   stanovené
v článku 2 odseku (2).

Potrebné ochranné opatrenia majú teda za cieľ zachovanie alebo obnovenie priaznivého stavu ochrany typov biotopov európskeho významu. Sú prepojené so všeobecným cieľom smernice o bioto-poch, ktorý sa vzťahuje aj na sústavu Natura 2000, definovanú v článku 3.

Naplnenie cieľa smernice o biotopoch, ktorý je formulovaný v článku 2 odseku (1) v značnej miere  závisí  od  ochranných opatrení, ktoré sú členské štáty povinné prijať pre  zachovanie
alebo obnovenie typov biotopov v ich priaznivom stave ochrany. Tieto opatrenia,  implemen-tované    prostredníctvom   sústavy   Natura   2000,   definovanej   v  článku  3 odseku  (1),   zohľadňujú
hospodárske, sociálne a kultúrne požiadavky a regionálne a miestne charakteristiky.

2.3.2 	Pojem „stav ochrany“

„Stav ochrany“ je definovaný v článku 1 smernice o biotopoch: 
•	pre  prírodný  biotop  je  to podľa článku 1 písmena e): „súhrn vplyvov pôsobiacich na prírodný biotop  a  jeho  typické  druhy,  ktoré  môžu  ovplyvniť v dlhodobom meradle pôvodné rozdelenie biotopu, jeho štruktúru a funkcie rovnako ako dlhodobé prežitie jeho typických druhov...“ 

•	pre  druh  je  to  podľa  článku  1  písmena  i):  súhrn  vplyvov  pôsobiacich na príslušné druhy, ktoré môžu ovplyvniť  v  dlhodobom  meradle  rozdelenie  alebo  abundanciu  populácie  tohto  dru-hu...“
Členské štáty musia preto zohľadniť vplyv všetkých zložiek životného prostredia (ovzdušie, voda, pôda, ....) pôsobiace na biotopy a druhy, ktoré sú na území prítomné.

„Priaznivý stav ochrany“ je rovnako definovaný v článku 1 smernice o biotopoch: 
•	pre  biotop  je to vtedy,  ak  -„jeho  prirodzený  areál,  ako aj územia v tomto areáli,  sú rovnaké alebo  sa  rozširujú; - má  špecifickú  štruktúru  a  funkcie,  ktoré  sú  potrebné  pre  jeho  dlho-dobé zachovanie a je pravdepodobné, že v dohľadnej dobe budú aj zachované; - má priaznivý stav ochrany jeho typických druhov“.
•	pre druh je to vtedy, ak - „údaje o dynamike populácie druhu naznačujú, že sa v dlhodobom meradle sám zachováva ako životaschopný prvok biotopov; - prirodzený areál druhu sa nezmenšuje ani nie je pravdepodobné, že sa bude zmenšovať v dohľadnej dobe; -pre zacho-vanie populácie druhu existuje a pravdepodobne bude existovať dostatočne   rozsiahly  biotop.

Priaznivý stav ochrany biotopu alebo druhu teda musí byť posudzovaný podľa prirodzeného areálu - v zmysle článku 1, písmena e) a i), to znamená z pohľadu biogeografického a teda aj sústavy Natura 2000. Nakoľko ekologická celistvosť sústavy závisí od príspevku každého jednotlivého územia, a  teda aj stavu ochrany typov biotopov a druhov, ktoré sú na území prítomné, priaznivý stav ochrany je nevyhnutné posúdiť vždy na úrovni územia.

Stav ochrany typov biotopov a druhov, ktoré sa nachádzajú na území sa posudzuje podľa kritérií stanovených v článku 1 smernice o biotopoch. Toto posudzovanie sa uskutočňuje z hľadiska území  i celej sústavy.

2.3.3 Pojem „ekologické požiadavky“

V článku 6 odseku (1) je upravené, že potrebné ochranné opatrenia musia zodpovedať „ekolo-gickým požiadavkách typov biotopoch vymenovaných v Prílohe I a druhov vymenovaných v Prílohe II smernice o biotopoch, ktoré sa na daných územiach vyskytujú.“  Členské štáty preto  ochranné opatrenia určujú podľa ekologických požiadaviek typov biotopov a druhov.

Hoci v smernici o biotopoch nie je definícia „ekologických požiadaviek“, zo zámeru i kontextu článku 6 odseku (1) vyplýva, že ekologické požiadavky zahŕňajú všetky ekologické nároky z hľadiska abiotických a biotických faktorov, ktoré sú potrebné pre zabezpečenie priaznivého stavu ochrany typov biotopov a druhov vrátane ich vzťahov s ďalšími zložkami životného prostredia (vzduch, voda, pôda...).
Ekologické požiadavky sú založené na vedeckých poznatkoch a môžu byť definované len indivi-duálne pre jednotlivé prípady (územia) - pre typy prírodných biotopov vymenovane v Prílohe I smer-nice o biotopoch, druhy vymenované v Prílohe II ako aj pre územia, na ktorých sa tieto biotopy a druhy nachádzajú. Vedecké poznatky sú preto základom toho, aby pre jednotlivé prípady (územia) mohli byť navrhované individuálne ochranné opatrenia.

Rôzne druhy môžu mať rôzne ekologické požiadavky, rozdiely však môžu existovať aj v rámci jedného druhu. 

Napríklad netopiere, ktoré sú zahrnuté v Prílohe II smernice o biotopoch, majú iné ekologické požiadavky počas zimného spánku (hibernácie), ktorý prežívajú v oddychovom režime v jaskyniach alebo otvoroch v skalách a iné od jari do jesene, kedy sú aktívne.

Iným   príkladom je druh  obojživelníka  Triturus  cristatus, ktorý je rovnako zaradený do  Prílohy  II a má rôzne ekologické požiadavky počas jednotlivých štádií svojho životného cyklu. Po zimnom spánku (v puklinách alebo štrbinách) nasleduje kladenie vajíčok na jar alebo začiatkom leta. Vajíčka sú kladené a vyvíjajú sa vo vodnom prostredí. V lete a na jeseň sa stáva mlok suchozemským živočíchom. Ekologické požiadavky jediného živočícha (a druhu) sa teda počas roka líšia podľa toho, v ktorom štádiu cyklu práve je (vodné alebo suchozemské prostredie).

Určenie ekologických požiadaviek pre typy biotopov vymenované v Prílohe I smernice o bioto-poch a druhy vymenované v Prílohe II, ktoré sa nachádzajú na území, je povinnosťou členských štátov. Štáty si môžu vymieňať informácie o vedeckých poznatkoch v tejto oblasti, a to s podporou Európskej komisie a Európskej agentúry životného prostredia a jej Európskeho strediska pre ochranu prírody.

Ochranné opatrenia musia zodpovedať ekologickým požiadavkám typov biotopov vyme-novaných v Prílohe I a druhov vymenovaných v Prílohe II, ktoré sa nachádzajú na území. Ekologické  požiadavky  týchto biotopov a druhov zahŕňajú všetky ekologické nároky, ktoré sú potrebné na zabezpečenie priaznivého stavu ochrany. Môžu byť určené len individuálne pre každý prípad (územie) a na základe vedeckých poznatkov.

2.4 Formy ochranných opatrení

Ochranné opatrenia majú minimálne dve formy - „vhodné štatutárne, administratívne alebo zmluvné opatrenia alebo „kde je to vhodné“ aj „vhodné programy starostlivosti“.

2.4.1 Programy starostlivosti

Potrebné ochranné  opatrenia  zahŕňajú „podľa potreby vhodné programy starostlivosti, ktoré sú zostavené samostatne pre územia alebo sú integrované do iných plánov rozvoja“. Tieto programy by mali tiež zohľadniť všetky činnosti, ktoré sú predvídané ako aj nepredvídané, na  ktoré sa vzťahujú ustanovenia článku 6, odseku (3) a (4).

Výraz „podľa potreby“ naznačuje, že programy starostlivosti nemusia byť vždy nevyhnutné. Ak sa členský štát rozhodne  pre  zostavovanie programov starostlivosti, má zmysel tak urobiť skôr, ako budú využité ostatné opatrenia vymenované v článku 6 odseku (1), osobitne zmluvné opatrenia. Zmluvné opatrenia sa často opierajú o vzťah medzi kompetentnými úradmi a vlastníkmi pôdy a týkajú sa len jednotlivých pozemkov, ktoré sú obyčajne menšie ako územie. Preto program starostlivosti pre územie má širší záber. Zostavovanie programu by bolo užitočné na začiatku, predtým, ako budú viac špeci-fikované zmluvné opatrenia.

Programy starostlivosti musia byť „vhodne a samostatne zostavené pre územia“, čiže určené pre  územia sústavy Natura 2000 alebo „integrované do iných plánov rozvoja.“ Druhá z uvedených možností  je  v  súlade s princípom  integrácie životného prostredia do ďalších stratégií  Spoločenstva,  táto 

integrácia však musí prispieť k celistvosti sústavy definovanej v článku 3.1. V každom prípade je potrebné pre časti programov starostlivosti, ktoré sa netýkajú ochrany, aplikovať článok 6 odsek (3), ako je to uvedené v časti 4.3.3. 

Hoci v príručke nie sú uvedené návrhy, aký by mali mať programy starostlivosti obsah, viaceré informácie, významné pre ich zostavovanie nájdete v prílohe II  v  závere dokumentu. Príloha IIa navyše obsahuje indikatívny zoznam projektov podporovaných z LIFE-Nature, ktorých súčasťou bolo vypracovanie programov starostlivosti alebo prijatie iných štatutárnych, administratívnych alebo zmluv-ných opatrení, zameraných na ochranu území.

Členské štáty môžu považovať vypracovanie programov starostlivosti za nadradenú formu ochranných opatrení. Vypracovanie programov starostlivosti však nie je vždy potreb-né. Ak sú programy spracované, mali by zohľadňovať  špecifické  vlastnosti  každého územia a všetky predvídané činnosti. Môžu to byť samostatné dokumenty alebo môžu byť súčasťou iných existujúcich plánov rozvoja.

2.4.2 	Štatutárne, administratívne alebo zmluvné opatrenia

Prijatie vhodných štatutárnych, administratívnych alebo zmluvných opatrení sa neviaže s výrazom  „podľa potreby“, ktorý sa vzťahuje len na programy starostlivosti. Znamená to, že ak členský štát nepokladá programy starostlivosti za potrebné, musí prijať ostatné uvedené opatrenia. 

Rozdelenie opatrení na tri kategórie je potrebné vnímať v širšom zmysle. Na dosiahnutie cieľa smernice o biotopoch môže byť využitá celá škála primeraných opatrení. V princípe sa jedná o opatrenia s pozitívnym efektom, vo výnimočných prípadoch  však môže byť opatrením aj žiadna činnosť. Ak existujúce opatrenia sú dostatočne účinné, nie je potrebné zavádzať nové opatrenia.

Dobrými príkladmi opatrení s pozitívnym účinkom sú agro-environmentálne a sylvi-environmentálne opatrenia, ktoré  tiež ilustrujú zohľadnenie socio-ekonomických aspektov v súlade s článkom 2 odse-kom (3).

1. 	Agro-environmentálne   opatrenia:  pre určité poloprírodné alebo človekom vytvorené typy bioto-pov vymenované v Prílohe I smernice o biotopoch (lúky, pasienky) a druhy  vymenované  v  Prílohe II,  ktoré sa na týchto územiach nachádzajú, vo väčšine prípadov postačujú zmluvné opatrenia v rámci Nariadenia  o rozvoji  vidieka  (Nariadenie  Rady  1257/1999  zo  17.  mája 1999, OJ L 160, 26.06.1999 p.80), ktoré sú zamerané na zachovanie priaznivého stavu ochrany typov  biotopov a druhov;

2. 	Sylvi-environmentálne opatrenia: vhodným opatrením môže byť iniciatíva lesného podniku v rámci určených certifikačných schém za predpokladu, že touto iniciatívou sa zabezpečí priaznivý stav ochrany. 

Na implementáciu uvedených opatrení by mali byť využité všetky vhodné fondy Európskej únie (LIFE, fondy na podporu rozvoja vidieka a regiónov a iné).

Členské štáty si samy určujú, ktoré zo štatutárnych, administratívnych alebo zmluvných opatrení použijú  a  či  sa  rozhodnú  aj pre programy starostlivosti. Konajú tak v súlade s princípom subsidiarity. Členské štáty si však musia vybrať najmenej jednu z troch kategórií opatrení (štatutárne, administra-tívne, zmluvné).

Uvedené tri kategórie sú rovnocenné. Členské štáty teda rozhodujú, či na území Natura 2000 prijmú len jednu kategóriu opatrení (napríklad len zmluvné opatrenia) alebo viac opatrení (napríklad kombináciu štatutárnych a zmluvných opatrení, podľa podmienok ochrany typov biotopov vymenova-ných v Prílohe I smernice o biotopoch alebo druhov vymenovaných v Prílohe II, ktoré sú prítomné na území).  Doplnkom  k  vybranej kategórii povinných opatrení je možnosť členského štátu vypracovať a implementovať program starostlivosti.

Ku všetkým trom kategóriám opatrení je priradené slovo „vhodné“, ktoré však nie je v  smernici o biotopoch definované.  Podľa článku 6 odseku (1) sú však štatutárne, administratívne alebo zmluvné opatrenia obsiahnuté v koncepte ochranných opatrení. Výraz „vhodné“ teda smeruje jedine k zdôrazneniu toho,  že  akékoľvek opatrenie si členské štáty vyberú, sú povinné rešpektovať všeobecné ciele  smerni-ce o biotopoch.

Ak sa teda členský štát rozhodne pre zmluvné opatrenia, má vždy aj povinnosť nimi realizovať trvalým spôsobom potrebné ochranné opatrenia, ktoré zodpovedajú „ekologickým požiadavkám biotopov vymenovaných v Prílohe I smernice o biotopoch a druhov vymenovaných v Prílohe II smernice o biotopoch, ktoré sa nachádzajú na územiach“  a súčasne rešpektovať všeobecný cieľ smernice o biotopoch definovaný v článku 2 odseku (1).

Členské  štáty sú povinné pre územia ochrany biotopov a druhov prijať vhodné štatutár-ne, administratívne alebo zmluvné opatrenia. Tieto opatrenia v súlade s článkom 2 odsekom (3) zohľadňujú socio-ekonomické požiadavky. Opatrenia musia a) zodpovedať ekologickým požiadavkám biotopov vymenovaných v Prílohe I smernice o biotopoch a druhov vymenova-ných v Prílohe II, ktoré sa nachádzajú na územiach a b) napĺňať všeobecný cieľ  smernice o biotopoch, ktorým je zachovať alebo obnoviť priaznivý stav ochrany biotopov a druhov organizmov európskeho významu.

3. Článok 6, ODSEK (2)

Vysvetlenie pojmov:
poškodzovanie, rušenie a významný vplyv

3.1 Textu článku 6 odseku (2)

„Členské štáty prijmú primerané kroky na to, aby v územiach ochrany biotopov a druhov zabránili poškodzovaniu biotopov a stanovíšť druhov rovnako ako rušeniu druhov, kvôli kto-rým boli územia vyhlásené, vždy, keď toto rušenie by mohlo byť významné z hľadiska cieľov smernice o biotopoch“.

3.2. Obsah článku 6, odseku (2)

Ustanovenia článku 6, odseku (2) vychádzajú z princípu prevencie: „Členské štáty prijmú pri-merané kroky na to, aby v územiach  ochrany  biotopov a druhov zabránili poškodzovaniu... rovnako ako rušeniu...“.

Preventívne opatrenia idú nad rámec opatrení na zabezpečenie ochrany prírody, ktoré sú predme-tom ustanovení článku 6 odseku (1). Slovami „aby zabránili“ a „mohlo byť významné“ sa zdôraz-ňuje, že prijaté opatrenia sú založené na predvídaní možnej situácie, nakoľko nie je akceptovateľné čakať, pokiaľ k poškodzovaniu alebo rušeniu skutočne dôjde (pozri interpretáciu výrazu „pravdepodob-ne bude mať“ v článku 6, odseku (3) v časti 4.4).

Uvedené ustanovenia by sa mali interpretovať tak, že členské štáty sú povinné prijať všetky primerané opatrenia o ktorých predpokladajú, že majú zmysel, aby zabezpečili, že nedôjde k žiadnemu významnému poškodeniu alebo rušeniu.

V porovnaní s článkom 6,  odsekmi (3) a (4) majú ustanovenia odseku (2) širší záber, nevzťahujú  sa len na plány alebo projekty vyžadujúce súhlas (ako je tomu v prípade uplatnenia odsekov (3) a (4) článku 6). Článok 6, odsek (2) možno aplikovať aj v prípade činností, pre vykonávanie ktorých sa nevyhnutne nevyžaduje predbežný súhlas, napríklad na poľnohospodárstvo alebo rybolov.

Článok 6 odsek (2): 
•	plne sa vzťahuje na územie ochrany biotopov a druhov a môžu sa rovnako týkať činnosti alebo udalosti z minulosti, súčasnosti a budúcnosti (ak napríklad došlo k úniku toxickej látky a tým k poškodeniu mokrade, v zmysle článku 6, odseku (2) mali byť vopred prijaté všetky preventívne opatrenia, ktoré by zamedzili  tomuto úniku, dokonca aj  z  územia, ktoré je od  mokrade  vzdialené). Ak v dôsledku už existujúcej činnosti dochádza v území ochrany biotopov a druhov k poškodeniu biotopov alebo k rušeniu druhov, kvôli ktorým bolo územie vyhlásené, musia byť prijaté potrebné ochranné opatrenie v zmysle článku 6 odseku (1). Môže sa vyžadovať, ak je to vhodné, ukončiť negatívny vplyv buď zastavením činnosti alebo prijatím zmierňujúcich opatrení, vrátane finančnej náhrady (kompenzácie); 

•	nie je obmedzený len na činnosti, ktoré sú zámerné. Vzťahuje sa rovnako aj na náhodné udalosti (napríklad požiar, záplavy), ak  sú  predvídateľné. V prípade katastrôf sa ustanovenia článku 6 odseku (2) týkajú len povinnosti prijať (relatívne) preventívne opatrenia na zníženie nebezpečen-stva katastrôf, pokiaľ by tieto však mohli ohroziť cieľ smernice o biotopoch. 

Tvorca smernice o biotopoch súčasne vymedzil určité obmedzenia (limity) zodpovednosti člen-ských štátov:
•	obmedzenie priestorové - opatrenia sú zamerané len na druhy a biotopy „priamo v území“. Na druhej strane však opatrenia musia byť implementované „mimo územia“, ak druhy alebo biotopy sú ovplyvnené činnosťou vykonávanou „mimo územia“. V článku 6 odseku (2) nie je ustanovené, že opatrenia musia byť uskutočnené v územíach, ale musia zabrániť negatívnemu vplyvu na územie; 

•	obmedzenie biotopov a druhov - Vhodné opatrenia sa vzťahujú len na biotopy a druhy „kvôli ktorým boli územia vyhlásené“. Presnejšie sú biotopy a druhy, na ktoré sa opatrenia vzťahujú, označené vo formulári štandardných údajov Natura 2000 (pozri časť 2.2 a 4.5.3). Prijaté opatrenia nemajú preto mať všeobecný charakter, ale majú byť zamerané na druhy a biotopy, ktoré boli určujúce pre výber územia ochrany biotopov a druhov. Poškodzovanie a/alebo rušenie budú teda posudzované na základe informácií poskytnutých členským štátom a teda informácií, ktoré boli spracované s cieľom zabezpečenia celistvosti sústavy pre uvedené druhy a biotopy.

Členské štáty sú povinné prijať preventívne opatrenia, aby zabránili poškodzovaniu a rušeniu  spojenému s predvídateľnou činnosťou. Tieto opatrenia sa vzťahujú len  na druhy a biotopy, kvôli ktorým boli územia vyhlásené a, ak je to potrebné, mali by byť implemen-tované aj mimo území.

3.3 	Rozdiel medzi rušením a poškodzovaním vo  vzťahu k  cieľom smernice o biotopoch 

Čo sa týka rušenia druhov, sa v článku 6 odseku (2) upravuje, že majú byť prijaté primerané opatrenia na to, aby sa mu zabránilo „vždy, keď toto rušenie by mohlo byť významné z hľadiska cieľov smernice o biotopoch“.

Rušenie, ktoré je relevantné z hľadiska stavu ochrany druhu alebo biotopu (a ovplyvňuje druh) sa teda musí posudzovať z hľadiska cieľov smernice o biotopoch. Z tohto hľadiska teda členský štát určuje, či rušenie je alebo nie je významné.

Čo sa týka poškodzovania biotopov,  naopak, sa v článku 6 odseku (2) neuvádza, že dôsledok poškodzovania má byť posudzovaný s ohľadom na ciele smernice o biotopoch. Upravuje sa len, že sa má zabrániť poškodzovaniu biotopov. Účel všetkých opatrení, prijatých v zmysle smernice o bio-topoch,  však musí zodpovedať jej cieľom a musí rešpektovať princíp proporcionálnosti. Preto aj poškodzovanie sa musí hodnotiť s ohľadom na ciele smernice o biotopoch. Zdá sa však byť obtiažne posudzovať poškodzovanie absolútne, bez možnosti porovnania s merateľnými limitmi. Ako budeme prezentovať v ďalšej časti, na možné interpretovanie limitov poškodzovania sa dá použiť článok 1 smernice o biotopoch (čo  dokazuje,  že aj poškodzovanie musí byť teda viazané na ciele  smernice o biotopoch).

Rušenie a poškodzovanie by malo byť posudzované s ohľadom na ciele smernice o bioto-poch.

3.4. Rozdiel medzi rušením a poškodzovaním vo vzťahu k ich vplyvom 

Miera akceptácie poškodzovania biotopu a rušenia druhu sa značne odlišuje:
•	v prípade rušenia - v článku 6 odseku (2) je vyjadrené, že sa toleruje určitá miera rušenia  druhu - až pokiaľ toto rušenie nie je významné. S prijatím nápravných opatrení však nie je potrebné čakať, kým sa dokáže významný vplyv rušenia, podnetom pre ne je už samotná pravdepodobnosť vzniku takejto situácie („mohli mať“). Tento predvídavý postup  je  v  súlade s princípom  prevencie;
•	v prípade poškodzovania tvorca smernice o biotopoch nevyjadril explicitne jeho hranice. To však nevylučuje, že pri popise poškodzovania nemáme určitý manévrovací priestor (pozri ďalej).

Pod poškodzovaním sa rozumie fyzická degradácia biotopu. Môže sa priamo posudzovať prostred-níctvom viacerých ukazovateľov, akými je napríklad zmenšovanie územia alebo zmena vlastností biotopu.

Na rozdiel od poškodzovania, rušenie neovplyvňuje priamo fyzikálne vlastnosti územia, ale ak je významné, môže spôsobiť zmeny fyzikálnych vlastností, v podstate je teda výsledok rušenia taký istý, ako poškodzovania. Ak je rušenie také významné, že je príčinou týchto zmien, posudzuje sa rovnakým spôsobom ako poškodzovanie využívajúc pritom ukazovatele stavu ochrany (pozri ďalej).

Rušenie posudzujeme rovnakým spôsobom ako poškodzovanie vždy, keď dôsledkom rušenia  dôjde k zmene indikátorov stavu ochrany chráneného druhu  a  to takým  spôsobom, že sa ovplyvní stav ochrany tohto druhu.

3.5 Posudzovanie rušenia a poškodzovania vo vzťahu k prijatým opatreniam

Ako  prvé by  malo byť zdôraznené, že opatrenia musia byť primerané. Znamená to, že by  mali napĺňať hlavný cieľ smernice o biotopoch svojím príspevkom k priaznivému stavu ochrany biotopov alebo  druhov a súčasne  „zohľadniť hospodárske, sociálne a kultúrne požiadavky a regionálne  a miestne charakteristiky“.

Vychádzajúc zo vzájomných súvislostí úvodnej časti i článkov smernice o biotopoch získajú členské štáty predstavu, čo to znamená primerané opatrenie (pozri časť 2.3). 

Ako už bolo spomenuté v časti 3.4, rušenie a poškodzovanie by sa malo posudzovať s ohľadom na pojem ochrana, berúc do úvahy, v súlade s článkom 3 odsekom (1) skutočnosť, že sústava pozo-stáva z území a mala by umožniť, aby typy biotopov a druhov boli zachované v ich priaznivom stave ochrany a v pôvodnom areáli.

Priaznivý stav ochrany, definovaný v článku 1 smernice o biotopoch, môže slúžiť ako referenčný bod pre určenie limitov (hranice) akceptovanej miery rušenia a poškodzovania (s ohľadom na ciele smernice o biotopoch) a pre určenie toho, či primerané opatrenia boli aj správne implementované (pozri ďalej).

Stav ochrany biotopu alebo druhu na území bude posudzovaný podľa toho, aký je príspevok územia k ekologickej celistvosti sústavy; a to dvoma spôsobmi: 
•	porovnaním  súčasného stavu ochrany s  východiskovým  stavom v čase odoslania  informácií o území, uvedených vo formulári štandardných údajov Natura 2000 (pozri časť 4.5.3) a následné posúdenie, či súčasný stav je priaznivý; alebo

•	porovnaním súčasného stavu ochrany s cieľovým (zlepšeným), ktorý bol určený v  čase  zostavova-nia  sústavy. Ak  sú  členské štáty povinné navrhnúť klasifikáciu biotopov v priaznivom stave  ochrany, je logické predpokladať, že si pre tieto biotopy tiež stanovia, cez aké ciele dosiahnu udržateľnosť biotopov. Ak Spoločenstvo poskytuje prostriedky na zlepšenie stavu ochrany biotopov alebo druhov na území, je to práve miera zlepšenia stavu, ktorá sa pri posudzovaní grantov zohľadňuje.

Stav ochrany na konkrétnom území by mal zohľadňovať aj dynamický charakter jeho biotopov a druhov. V tejto súvislosti je potrebné zdôrazniť význam dohľadu nad stavom ochrany biotopov a druhov, v súlade s článkom 11 smernice o biotopoch.

Poškodzovanie alebo rušenie sa posudzuje s ohľadom na stav ochrany druhov a  bioto-pov. Na konkrétnom území musí byť zachovanie priaznivého stavu ochrany hodnotené s ohľadom na východiskový stav uvedený vo formulári štandardných údajov  Natura 2000 (keď územie bolo navrhované na výber alebo vyhlásenie) a s ohľadom na príspevok územia k ekologickej celistvosti  sústavy.  Stav ochrany by mal byť interpretovaný tak, že sa zohľad-ní dynamický charakter (evolúcia) stavu ochrany biotopu alebo druhu.

3.6 Ukazovatele rušenia a poškodzovania

Pojmy rušenie a poškodzovanie sú dobre definované a je povinnosťou členských štátov ich  posudzovať jednak s ohľadom na všeobecný stav ochrany druhov alebo biotopov (úroveň biogeogra-fická) a jednak s ohľadom na miestne podmienky (úroveň územia). Na úrovni územia platí všeobecné pravidlo, že rušenie alebo poškodzovanie sa hodnotí individuálne, od prípadu po prípad, podľa stano-vených ukazovateľov (pozri ďalej). Súčasne je pri posudzovaní rušenia alebo poškodzovania potrebné zohľadniť významnosť merateľnej zmeny, spôsobenej týmito vplyvmi; a to zisťovaním podľa a) stavu ochrany prírodného biotopu alebo druhu a b) podľa príspevku územia k celistvosti sústavy Natura 2000.

3.6.1 Poškodzovanie biotopov

Pod poškodzovaním rozumieme fyzickú degradáciu, ktorá ovplyvňuje biotop. Z definície stavu ochrany (článok 1 písmeno e), pozri časť 2.3) je zrejmé, že členský štát musí zohľadniť vplyvy poškodzovania na všetky zložky životného prostredia biotopu (ovzdušie, voda, pôda). K poškodzovaniu dôjde vtedy, ak je v dôsledku týchto vplyvov stav ochrany menej priaznivý v porovnaní so stavom ochrany ešte neovplyvneným poškodzovaním.

Pri posudzovaní poškodzovania s ohľadom na ciele smernice o biotopoch sa navrhuje vychádzať z definície „priaznivého stavu ochrany prírodného biotopu“ - článok 1 písmeno e), a to z troch jej súčastí:
•	„jeho prirodzený areál, ako aj územia v tomto areáli, sú rovnaké alebo sa rozširujú;

Za  poškodzovanie možno považovať každú činnosť (udalosť), ktorá prispieva k zmenšovaniu  plo-chy biotopov, kvôli ktorým bolo územie vyhlásené. Významnosť zmenšenia areálu (plochy) biotopu sa musí posudzovať porovnaním zmenšenia s celkovou plochou biotopu na území (podľa stavu ochrany tohto biotopu);
•	„má špecifickú štruktúru a funkcie, ktoré sú potrebné pre jeho dlhodobé zachovanie a je pravdepodobné, že v dohľadnej dobe budú aj zachované“; Za poškodzovanie biotopov možno považovať  aj každé poškodzovanie faktorov nevyhnutných pre ich  dlhodobé zachovanie.  Funkcie 

nevyhnutné pre dlhodobé zachovanie biotopu závisia od konkrétneho biotopu (aj keď by bolo užitočné, mať všeobecné ukazovatele využiteľné pre posudzovanie poškodzovania všetkých typov biotopov). Členské štáty musia získať informácie o biotopoch (napríklad prostredníctvom výskumu, zberom dát...), nakoľko v zmysle článku 6 odseku (1) sú povinné prijať „opatrenia, ktoré zodpo-vedajú ekologickým požiadavkách typov biotopoch vymenovaných v Prílohe I a druhov vymenovaných v Prílohe II smernice o biotopoch“ ;
•	„má  priaznivý stav ochrany jeho typických druhov“ ako je definované v článku 1,  písmene i) - pozri časť 2.3).

K poškodzovaniu biotopu na území dochádza vtedy, keď sa v porovnaní s východiskovým stavom  a)  zmenšuje areál (plocha) biotopu na území alebo b) sa mení špecifická  štruktúra a funkcie potrebné pre jeho dlhodobé zachovanie alebo c) sa zhoršuje priaznivý stav ochrany typických druhov tohto biotopu. Poškodzovanie sa posudzuje s ohľadom na príspevok  úze-mia k celistvosti sústavy.

3.6.2 Rušenie druhov

Rušenie, na rozdiel od posudzovania, nepôsobí priamo na fyzické  vlastnosti územia;  vzťahuje sa na druh a často je časovo obmedzené (napríklad hluk, zdroj svetla a iné). Dôležitými parametrami rušenia sú jeho intenzita, trvanie a frekvencia opakovaní.

Rušenie, ak má byť významné, musí ovplyvniť stav ochrany. Stav ochrany druhu je upravený v článku 1 písmene i) - pozri časť 2.3.

Pri posudzovaní, či je rušenie významné vo vzťahu k cieľom smernice o biotopoch, je možné vychádzať z „priaznivého stavu ochrany druhu“, ktorého definícia je upravená  v článku 1 písmene i) a to z jej troch častí:

•	„údaje o dynamike populácie druhu naznačujú, že sa v dlhodobom meradle sám  zachováva ako životaschopný prvok prírodných biotopov“; Za významné rušenie možno považovať každú činnosť (udalosť), ktorá prispieva k dlhodobému poklesu populácie druhu na lokalite; 

•	„prirodzený  areál druhu sa nezmenšuje ani nie je pravdepodobné, že sa bude zmenšovať v dohľadnej dobe“; Za významné rušenie možno považovať každú činnosť (udalosť), ktorá pri-spieva buď k zmenšovaniu areálu druhu v rámci územia alebo prispieva k riziku, že dôjde k také-muto zmenšovaniu; 

•	„pre zachovanie populácie druhu existuje a pravdepodobne bude existovať dostatočne rozsiahly biotop“;   Za významné  rušenie možno považovať každú činnosť (udalosť), ktorá prispie-va k zmenšovaniu veľkosti biotopu druhu v rámci územia.

K rušeniu druhu na území dochádza vtedy, keď z údajov o populačnej dynamike druhu vyplýva, že v porovnaní  s  východiskovým  stavov už druh nie je životaschopným prvkom. Rušenie sa posudzuje s ohľadom na príspevok územia k celistvosti sústavy.

4. Článok 6, ODSEK (3)

Vysvetlenie pojmov:
plán alebo projekt; významný vplyv; ciele ochrany územia; kompetentné úrady; stanovisko verejnosti; integrita územia

4.1 Textu článku 6 odseku (3)

„Každý plán alebo projekt, ktorý nie je priamo spojený so starostlivosťou o územie alebo nie  je  pre  starostlivosť   potrebný,   ale  bude  mať  pravdepodobne  na  územie  významný  vplyv,  či už samotný alebo v kombinácii s inými plánmi alebo projektmi, bude predmetom primeraného posudzovania jeho vplyvov na územie z hľadiska cieľov ochrany. V zmysle záverov posudzova-nia vplyvov na lokalitu a podľa ustanovení odseku (4) vydajú kompetentné národné úrady súhlas s plánom alebo projektom iba vtedy, ak sa presvedčia, že nebude mať nepriaznivý vplyv na integritu daného územia a, ak je to vhodné, po získaní stanoviska širokej verejnosti“.

4.2. Obsah článku 6 odseku (4)

Z hľadiska zámeru i celkového kontextu je potrebné odseky (3) a (4) článku 6 posudzovať vo vzťahu s odsekom (1) článku 6 smernice o biotopoch (alebo pre chránené vtáčie územie s odsekom (1) a (2) článku 4 smernice o vtákoch) a odsekom (2) článku 6. Osobitne je dôležité  si zapamätať, že aj keď je dokonca stanovené, že iniciatíva alebo činnosť nespadá do vymedzenia v  zmysle článku 6 odseku (3), aj tak je potrebné ju hodnotiť v súlade s ostatnými hore uvedenými ustanoveniami.

Je tiež vhodné poznamenať, že „činnosti ekologicky pozitívne alebo ekologicky zosúladené“ môžu byť súčasťou činností uvedených v článku 6 odseku (1) a (2), napríklad tradičné metódy poľnohos-podárstva, udržujúce určité typy biotopov a druhy. Ustanovenia článku 6 odsekov (3) a (4) sú formou vytvorenia režimu, stanovenia podmienok, v rámci ktorých plány a projekty s negatívnymi vplyvmi sú alebo nie sú povolené. Zabezpečuje sa tak, že negatívne ekonomické a iné požiadavky zamerané „neekologicky“ môžu byť vyvažované uplatňovaním záujmov ochrany prírody.

V článku 6 odseku (3) a (4) je upravený postupný proces hodnotenia plánov a projektov (zjed-nodušená schéma tohto procesu je uvedená v Prílohe III v závere dokumentu): 

a) 	prvou časťou procesu je posudzovanie, upravené v prvej vete článku 6 odseku (3);

b) 	druhou časťou procesu je rozhodnutie kompetentného národného úradu, upravené v druhej vete článku 6 odseku (3);

c) 	treťou časťou procesu je dodatočné posudzovanie v prípade, ak napriek negatívnemu hodnoteniu je navrhnuté, aby plán alebo projekt nebol odmietnutý; táto časť je upravená v článku 6 odseku (4). 

4.3 	Vysvetlenie „plán alebo projekt, ktorý nie je priamo spojený s manažmentom lokality alebo nie je pre manažment potrebný“

Nakoľko v smernici o biotopoch nie je upravené, čo je „plán“ alebo „projekt“, pri interpretácii týchto pojmov je veľmi významné vychádzať zo všeobecných princípov, osobitne z princípu, že kon-krétne  ustanovenie práva Spoločenstva musí byť interpretované na základe jeho znenia, jeho zámeru, ako aj kontextu, v ktorom „sa nachádza“.

Pre širšiu interpretáciu pojmov „plán“ alebo „projekt“ uvádzame dva argumenty:

•	po prvé, v smernici o biotopoch nie je vymedzený obsah pojmov „plán“ alebo „projekt“ ani ich kategorizácia; Rozhodujúcim limitujúcim faktorom je to, či bude mať pravdepodobne na územie významný vplyv. (pozri Prílohu I, bod 5);

•	po druhé, dôsledkom neustáleho aplikovania článku 6 odseku (2) na činnosti, na ktoré sa nevzťahuje článok 6, odsek (3) a (4) je to, že čím je „plán“ alebo „projekt“ užšie definovaný, tým sú viac obmedzené možnosti pre vyváženie záujmov ochrany prírody so „záujmami poškodzujúcimi príro-du“; tento prístup môže viesť k disproporčným alebo rozporuplným výsledkom.

4.3.1 Projekt 

Širšie chápanie pojmu „projekt“ môžeme podporiť aj porovnaním so Smernicou 85/97/EHS o po-sudzovaní vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie OJ L 175, 5.7.85, p. 40 (v znení smernice 97/11/EHS OJ L 73, 14. 3. 97, p. 5). Uvedená smernica analo-gicky stanovuje pravidlá posudzovania projektov významných z hľadiska životného prostredia. Podľa článku 1 odseku (1) tejto smernice pojem „projekt“ znamená:

„- realizáciu stavebných prác alebo inštaláciu iných zariadení alebo štruktúr; - iné zásahy do prírodného prostredia a krajiny vrátane tých, ktoré zahŕňajú ťažbu nerastných surovín.“

Z uvedenej definície je zrejmé, že je veľmi široká (pozri prílohu I , bod 6) a neobmedzuje sa len na samotné práce. Môže do nej spadať napríklad aj významná intenzifikácia poľnohospodárstva, ktorou môže byť poškodený alebo zničený poloprírodný ráz územia.

4.3.2 Plán

Výraz „ plán“ má tiež veľmi široký význam (Komisia navrhla smernicu o posudzovaní vplyvov plánov a programov na životné prostredie - COM(96)511 final v znení COM(99)73, ktorej návrh sme si vybrali ako pomôcku pre vysvetlenie termínu „plán“). Táto skutočnosť bola vyjadrená už v stanovisku generálneho advokáta (pozri prílohu I, bod 7).

Územné plány netreba vysvetľovať, ich účel je jasný. Niektoré z nich priamo ovplyvňujú spôsob využívania pôdy, iné majú naň len nepriamy vplyv. Napríklad, plány regionálne alebo extenzívne priestorové plány často nie sú aplikované v území, nakoľko slúžia ako podklad pre detailnejšie plány alebo pre vydávanie súhlasov a rozhodnutí, ktoré potom majú priamy vplyv (sú právne záväzné). Oba typy územných plánov by mali byť predmetom článku 6 odseku (3) do tej miery, že majú pravdepo-dobne významný vplyv na územie Natura 2000. 

Na sektorové plány sa rovnako môže vzťahovať článok 6 odsek (3), znovu dokiaľ že majú pravdepodobne významný vplyv na územie Natura 2000. Ako príklady uvádzame plány rozvoja dopravnej siete, plány nakladania s odpadmi a vodohospodárske plány.
Je však potrebné rozlíšiť medzi „plánom“, ktorý má charakter politického vyhlásenia, čiže strate-gickým dokumentom ilustrujúcim všeobecnú politickú vôľu alebo zámer ministerstva, prípadne inej inštitúcie. Konkrétnym príkladom môže byť všeobecný plán trvalo udržateľného rozvoja na území členského štátu EÚ alebo regiónu. Na prvý pohľad sa nezdá byť relevantné, aby sa tieto dokumenty posudzovali ako „plány“ v zmysle článku 6 odseku (3), najmä ak sa každá iniciatíva vyplývajúca z politických dokumentov musí zapracovať do územných alebo sektorových plánov. 

Článok 6 odsek (3) by sa však mal aplikovať vždy, ak je veľmi jasné a priame spojenie medzi takýmto zámerom a možným významným vplyvom na územie Natura 2000.

Ak plán obsahuje jeden alebo viac samostatných projektov, ktoré sú len všeobecné a chýba ich detailný popis, posudzovanie plánu nenahrádza povinnosť posudzovať v súlade s článkom 6 odsekom (3) aj jednotlivé projekty, a to vo vzťahu k podrobnostiam, ktoré nie sú posudzované v rámci hodno-tenia plánu.

4.3.3 	Nie priamo spojený so starostlivosťou o územie alebo nie pre starostlivosť potrebný

Z kontextu i obsahu článku 6 je zjavné, že výraz „starostlivosť“ je potrebné posudzovať ako „starostlivosť o prírodné hodnoty“ územia, čiže je ho potrebné chápať v zmysle použitom v článku 6 odseku (1).

Ustanovenie  článku 6 odseku (1) smernice o biotopoch upravuje možnosť vypracovania progra-mov starostlivosti, pričom členské štáty si samy môžu zvoliť formu takýchto programov. V zásade sú programy starostlivosti buď spracované osobitne pre územie, alebo sú integrované do iných plánov rozvoja. Je teda možné mať program starostlivosti „len“ na ochranu prírody alebo „kombinovaný“ plán pre starostlivosť o prírodu a iné záujmy.

Slová „nie  priamo spojený so starostlivosťou o územie alebo nie pre starostlivosť potrebný“  sú zárukou toho, že posudzovanie sa bude požadovať aj na plán alebo projekt, ktorý je zameraný okrem ochrany prírody aj na iné oblasti, a toto posudzovanie sa bude vykonávať vo vzťahu k častiam plánu alebo projektu okrem „častí na ochranu prírody“.

Ako príklad možno uviesť program starostlivosti pre zalesnené územie vyhlásené ako územie ochrany biotopov a druhov. Súčasťou tohto programu je komerčná ťažba dreva. Pokiaľ komerčná ťažba nie je nevyhnutná z hľadiska starostlivosti o územie, môže byť predmetom posudzovania.

Môže tiež dôjsť k situácii, keď plán alebo projekt priamo spojený so starostlivosťou o územie alebo pre starostlivosť o územie potrebný môže ovplyvniť iné územie Natura 2000.

Napríklad, v snahe vylepšiť systém záplav na jednom území môže byť navrhnuté vybudovanie bariér na inom území, ktoré tak môže byť významne negatívne ovplyvnené. V takomto prípade by plán alebo projekt mal byť predmetom posudzovania z hľadiska vplyvov na druhé územie.

Pojem „projekt“ by mal byť chápaný v širšom zmysle. Rozumieme pod ním stavebné práce a iné zásahy do prírodného prostredia. Pojem „plán“ má rovnako širší záber, zahŕňa v sebe  územné   plány,  sektorové  plány alebo programy, okrem všeobecných  politických  stra-

tégií. Na plány a projekty súvisiace so starostlivosťou o územie, spracované ako samostatné dokumenty alebo ako súčasť iných plánov a projektov, by sa vo všeobecnosti nemal vzťa-hovať článok 6 odsek 3.

4.4. 	Určenie či plán alebo projekt „bude mať pravdepodobne na územie významný vplyv, či už samotný alebo v kombinácii s inými plánmi alebo projektmi“

Táto časť ustanovenia článku 6 odseku (3) vyjadruje vzťah príčina-dôsledok. Na jednej strane je potrebné zistiť, k akým vplyvom dôjde („významný vplyv“), na druhej strane treba zistiť, aké budú príčiny, ktoré pravdepodobne spôsobili tieto vplyvy („pravdepodobne mať...samotný alebo v kombinácii...“).

Určenie  toho,  či plán alebo projekt bude mať pravdepodobne významný vplyv,  má  praktické i právne dôsledky. Preto pri navrhovaní plánu alebo projektu je dôležité, aby sa, po prvé, táto otázka riešila a, po druhé, aby mohlo byť toto riešenie podložené vedeckým a odbornými poznatkami.

Návrhy, o ktorých sa predpokladá, že pravdepodobne nebudú mať významný vplyv, môžu byť ďalej spracované bez  toho, aby sa pri nich postupovalo v zmysle článku 6 odseku (3). Odporúčame však, aby členské štáty pred prijatím takéhoto záveru overili dôvody, ktoré k nemu viedli; a aby zaviedli systém dokumentácie týchto návrhov.

4.4.1 Významný vplyv 

Výraz „významný vplyv“ nemožno ponímať ľubovoľným spôsobom. Po prvé, v smernici o bioto-poch sa tento výraz používa v objektívnom kontexte, nie je kvalifikovaný prostredníctvom ľubovoľnej poučky. Po druhé, dôsledný prístup k ponímaniu výrazu „významný“ je potrebný k zabezpečeniu fun-govania Natura 2000 ako sústavy.

I keď sa pri interpretácii výrazu „významný vplyv “ plánu alebo projektu vyžaduje objektívnosť, nemožno zanedbať ani špecifické vlastnosti chráneného územia a  jeho environmentálne podmienky. V tejto súvislosti môže byť „citlivosť“ územia presnejšie určená aj podľa toho, ako boli stanovené ciele ochrany územia a podľa predbežných alebo východiskových informácií o území - niektoré tieto informácie sú súčasťou údajov poskytnutých počas výberového procesu v zmysle článku 4  smernice o biotopoch (pozri časť 4.5.3). Členské štáty môžu tiež mať k dispozícii podrobné programy staros-tlivosti pre územie, kde je popísaný aj rozsah „citlivosti“ územia.

Je zrejmé, že čo môže byť významné pre jedno územie, nemusí platiť na inom území (pozri prílohu I, bod 8).

Napríklad, strata sto metrov štvorcových môže byť významná v prípade malého územia zriedkavého druhu vstavača, kým podobná územná strata môže byť málo významná pre stepnú lokalitu.

Výraz „významný“ musí byť interpretovaný objektívne. Súčasne by však významnosť vplyvov plánu alebo projektu mala byť určená s ohľadom na špecifické vlastnosti chráne-ného územia a jeho environmentálnych podmienok, zohľadňujúc osobitne aj ciele ochrany územia.

4.4.2 Pravdepodobne bude mať...

Článkom 6 odsekom (3) a (4) poskytnuté  záruky nie  sú  viazané  na  určitosť  významných vplyvov, ale na ich  pravdepodobnosť.  Preto  nie  je (v súlade s princípom prevencie)  prijateľné, aby posudzova-nie zlyhalo z dôvodu, že nebolo vopred jasné, že projekt alebo plán bude mať významný vplyv.

Aj pri tomto výraze môže byť prospešné odvolať sa aj na smernicu 85/97/EHS (o posudzovaní vplyvov...), nakoľko výraz „pravdepodobne bude mať na územie významný vplyv“  sa takmer zhoduje s výrazom v článku 2 odseku (1) tejto smernice, ktorým je definovaná povinnosť členských štátov vykonať posudzovanie. Smernicou 85/337/EHS v znení smernice 97/1/EHS si môžeme  pomôcť aj pri určení rôznych faktorov prispievajúcich k pravdepodobnosti vzniku významného vplyvu. Každý návrh vyžadujúci posudzovanie v zmysle smernice 85/337/EHS z dôvodu, inter alia, že bude mať pravdepodobne významný vplyv na územie Natura 2000, sa môže súčasne považovať za návrh, vyžadujúci posudzovanie aj v zmysle článku 6 odseku (3) smernice o biotopoch.

Článok 2  odsek (1) smernice 85/337/EHS je osobitne zameraný na charakteristiky podstaty,  rozsahu a miesta projektu. Podrobnejšie sú tieto charakteristiky upravené v Prílohe II  smernice  97/11/EHS (sú to, inter alia, rozsah projektu; produkcia odpadov; znečistenie a obťažovanie; nebezpečenstvo nehôd; súčasné využitie krajiny; relatívna hustota obyvateľstva; kvalita a regeneratívna schopnosť prírodných zdrojov v území; absorpčná schopnosť prírodného prostredia, s osobitným dôrazom na prírodné  územia  a  lokality klasifikované alebo chránené v zmysle smernice o vtákoch a smernice o biotopoch; rozsah potenciálneho vplyvu v území; veľkosť a komplexnosť potenciálneho vplyvu; pravdepodobnosť vzniku vplyvu; trvanie, frekvencia a opakovateľnosť vplyvu.

Pravdepodobnosť vzniku významných vplyvov sa môže týkať nielen plánov alebo projektov, loka-lizovaných v rámci chráneného územia, ale rovnako aj plánov alebo projektov umiestnených mimo chráneného územia. Napríklad, môže dôjsť k poškodeniu mokrade v dôsledku odvodňovacieho projek-tu,  ktorý  bol realizovaný  vo veľkej vzdialenosti od hranice mokrade. Preto je dôležité, aby členské štáty využívali ustanovenia článku 6 odseku (3) aj vo vzťahu k rozvojovým projektom mimo územia Natura 2000, ak je pravdepodobnosť, že takýto projekt bude mať na územie významný vplyv. Členské štáty by mali tento spôsob prevencie nielen právne zakotviť, ale aj uplatňovať v praxi.

Proces posudzovania v zmysle článku 6 odseku (3) a (4) nie je viazaný na  určitosť, ale na pravdepodobnosť vzniku významného vplyvu plánov alebo projektov,  ktoré sú lokalizo-vaného v rámci chráneného územia, ale tiež mimo neho.

4.4.3 ... či už samotný alebo v kombinácii s inými plánmi alebo projektmi

Významný vplyv môže vzniknúť aj spolupôsobením viacerých „malých“ vplyvov a práve táto skutočnosť je vyjadrená v článku 6 odseku (3) výrazom „v kombinácii s inými plánmi alebo projektmi“. Je však potrebné určiť, čo sa rozumie pod inými plánmi a projektmi, pretože v článku 6 odseku (3) nie je explicitne definované, o ktoré plány a projekty sa jedná.

Je dôležité  poznamenať, že hlavným účelom časti ustanovenia  „o kombinácii“ je zohľadniť kumu-latívne vplyvy, ktoré sa často časovo prekrývajú. V tomto smere je teda potrebné vziať do úvahy plány alebo projekty, ktoré sú ukončené; schválené ale neukončené alebo nie ešte predložené na schvá-lenie:
•	okrem vplyvov plánov alebo projektov, ktoré sú hlavným predmetom procesu schvaľovania, je vhodné vziať  do  úvahy  „v druhom stupni“ posudzovania aj  vplyvy už ukončených plánov a projektov. 

Hoci na ukončené plány a projekty sa nevzťahuje požiadavka ich posudzovať podľa článku 6 odseku (3), je dôležité ich určitým spôsobom do posudzovania zaradiť, ak majú pretrvávajúce vplyvy na územie a ukazuje sa, že sú príčinou rastúcej straty integrity územia. Na takéto ukončené plány  alebo  projekty sa tiež môže vzťahovať článok 6 odsek (1) a odsek (2) smernice o biotopoch, ak  ich pretrvávajúce vplyvy sú dôvodom na nápravné opatrenia ochrany prírody alebo na opatrenia na zabránenie poškodzovania biotopu alebo rušenie druhu; 

•	do časti ustanovenia článku 6 odseku (3) „o kombinácii“ patria aj plány alebo projekty, ktoré boli v minulosti schválené, ale zatiaľ neboli realizované alebo neboli ukončené; 

•	z právneho hľadiska by sa zdalo vhodné obmedziť pôsobnosť časti ustanovenia článku 6 odseku (3) „o kombinácii“ len na plány alebo projekty skutočne navrhnuté. Súčasne je však jasné, že členské štáty pri posudzovaní navrhovaného plánu alebo projektu nevytvárajú predpoklady v prospech ďalších plánov alebo projektov, ktoré by boli v budúcnosti navrhnuté.

Ak napríklad rozvoj sídla by nemal spôsobiť vznik významného vplyvu a preto je plán tohto rozvoja schválený, tento súhlas by nemal byť predbežnou podporou pre ďalší rozvoj sídla v budúcnosti.

Pri určovaní pravdepodobne významného vplyvu je tiež potrebné zohľadniť kumulatívne vplyvy, ktoré môžu byť dôsledkom kombinácie ďalších plánov alebo projektov.  Bolo by  vhodné, aby sa časť ustanovenia článku 6 odseku (3) „o kombinácii“ obmedzila len na plány alebo projekty, ktoré boli skutočne navrhnuté.

4.5 	Vysvetlenie „primerané posudzovanie jeho vplyvov na územie z hľadiska cieľov ochrany územia“

Výraz „primerané hodnotenie“ vyžaduje vysvetlenie z hľadiska jeho obsahu i formy.

4.5.1 Forma posudzovania

Ako už bolo uvedené, oba predpisy (smernica 85/337/EHS a smernica o biotopoch) sa takmer zhodujú v tom, že impulzom pre posudzovanie je pravdepodobnosť vzniku významných vplyvov. 

•	Európsky súdny dvor zdôraznil, že v súvislosti s transpozíciou smernice 85/337/EHS (a implikáciou jej aplikácie) je nevyhnutné zohľadniť „citlivosť“ územia (pozri prílohu I, bod 9). V prípade projektu, ktorý  bude  mať  pravdepodobne významný vplyv na územie chránené podľa článku 3 smernice o biotopoch, bude teda často vhodné rozhodnúť o posudzovaní podľa požiadaviek smernice 85/337/EHS. 

•	Ak   má  posudzovanie   viazané   na  článok  6  odsek  (3)  formu  posudzovania  v  zmysle  smernice  85/
337/EHS, poskytne sa samozrejme aj záruka, čo sa týka jeho dokumentácie a transparentnosti.

•	Ak  posudzovanie  viazané  na  článok  6 odsek (3) nemá formu posudzovania v zmysle smernice 85/
337/EHS, vzniká otázka, čo sa považuje za „primerané“ z hľadiska jeho formy: a) po prvé, posu-dzovanie musí byť dokumentované a malo by byť zdôvodnené. Tí, čo rozhodujú, sú v zmysle článku  6  odseku  (3)  a (4) povinní pri rozhodovaní  zohľadniť špecifické  informácie o životnom prostredí. Ak dokumentácia o posudzovaní nepotvrdí, že je východiskom pre zdôvod-nenie  následného rozhodnutia (to znamená, že dokumentácia poskytuje len nezdôvodnené  stanovis-ko  voči  plánu  alebo  projektu,  či  už   pozitívne,   alebo  negatívne)  posudzovanie nespĺňa svoj účel a 

nemožno ho považovať za „primerané“); b) po druhé, rovnako dôležité je aj načasovanie posudzo-vania. Posudzovanie je krokom predchádzajúcim ďalším činnostiam (jedná sa najmä o schválenie alebo zamietnutie plánu alebo projektu) a vytvárajúcim základ pre tieto kroky. Posudzovanie by preto malo byť vnímané len podľa obsahu jeho dokumentácie, ktorá časovo predstihuje ďalšie kroky.  Ak  však  podmienkou  pre prijatie rozhodnutia je prepracovanie projektu, je celkom v poriadku, ak  sa  v  rámci celého opakovania  procesu reviduje aj posudzovanie. Samozrejme ale nie je  možné, aby  úrady  vstupovali  spätne  do  procesu a dopĺňali posudzovanie, ktoré už bolo ukončené a proces sa posunul do ďalšej etapy v súlade s článkom 6 odsekom (3) a (4).

V niektorých prípadoch môže posudzovanie v zmysle smernice 85/337/EHS (v znení smernice 97/11/EHS)  „napomôcť“  posudzovaniu  v  zmysle   článku  6  odseku  (3) smernice o biotopoch. Posudzovanie podľa článku 6 odseku (3) by v každom prípade malo byť evido-vané a malo by byť základom pre ďalšie kroky procesu, tiež by  malo byť zdôvodnené  tak, aby umožnilo prijatie správneho rozhodnutia.

4.5.2 Obsah posudzovania

Obsahovo je posudzovanie v zmysle článku 6 odseku (3) užšie ako posudzovanie v zmysle smer-nice 85/337/EHS, nakoľko sa obmedzuje len na vplyvy týkajúce sa územia z hľadiska cieľov jej ochrany. 

V mnohých prípadoch však ekologické vplyvy nemožno správne posúdiť bez posúdenia ďalších zložiek  životného prostredia  (pôda, voda  krajina a iné) vymenovaných v článku 3  smernice  85/337/
EHS.

Aj  pri  posudzovaní  výhradne  zameranom  na  „ochranu“  môže  byť  prospešné  využiť metodiku smernice 85/337/EHS. Konkrétne, smernicou 85/337/EHS sa ukladá, aké informácie má posudzova-nie obsahovať - popis projektu, popis zložiek životného prostredia, ktoré budú pravdepodobne projek-tom ovplyvnené a popis pravdepodobných významných vplyvov projektu (v smernici je odkaz na „priame vplyvy a všetky nepriame, sekundárne, kumulatívne, krátkodobé, strednodobé a dlhodobé, stále, pozitívne a negatívne vplyvy“).

Pokladáme tiež za dôležité spomenúť, že aj keď pre účely článku 6 odseku (3) posudzovanie nemusí ísť za hranicu navrhovaného plánu alebo projektu a nemusí sa zaoberať alternatívnymi rieše-niami a nápravnými opatreniami, takýto prístup by bol z viacerých hľadísk prínosom.

Najmä preskúmanie možných alternatívnych riešení a nápravných opatrení môže prispieť k zisteniu toho, či z hľadiska týchto alternatívnych riešení alebo nápravných opatrení plán alebo projekt neovplyvní nepriaznivo integritu územia.

Pod nápravnými opatreniami rozumieme opatrenia, zamerané na minimalizovanie alebo dokonca odstránenie  negatívneho pôsobenia plánu alebo projektu, a to počas jeho trvania alebo po jeho ukon-čení.
Nápravné opatrenia sú integrálnou časťou popisu plánu alebo projektu. Navrhuje ich navrhovateľ plánu alebo projektu a/alebo ich vyžaduje kompetentný národný úrad. Ich obsahom môže byť  naprík-lad:
•	termíny a časový rozvrh realizácie (napríklad zastavenie prác počas obdobia doby rozmnožovania určitého druhu živočícha);
•	použité prostriedky a postupy (napríklad použitie špeciálnej záchytnej siete, umiestnenej v dohodnutej vzdialenosti od pobrežia s cieľom uchrániť citlivý biotop od negatívneho vplyvu);

•	časti  územia, v  ktorých sa činnosti projektu nemôžu realizovať (napríklad miesto hibernácie urči-tého druhu živočícha).

Nápravné opatrenia sa odlišujú od kompenzačných opatrení sensu stricto (pozri časť 5.4). Sa-mozrejme dobre realizované nápravné opatrenia znižujú rozsah potrebných kompenzačných opatrení, lebo redukujú poškodzujúce vplyvy, ktoré vyžadujú kompenzáciu.

Z ustanovenia článku 6 odseku (4) vyplýva, že podrobne koncipované posudzovanie má veľký význam dokonca aj v prípadoch, že podrobné posudzovanie nevedie k záveru, že plán alebo projekt neovplyvní negatívne integritu územia. 

Alternatívne riešenia sa stávajú relevantnými vtedy, keď je na odsúhlasenie predložený plán alebo projekt s poškodzujúcimi vplyvmi (pozri časť 5.3.1, kde sú uvedené ďalšie podrobnosti). Okrem toho môžu byť alternatívne riešenia potrebné aj na zabezpečenie požiadaviek smernice 85/337/EHS.

Všetky uvedené aspekty možno považovať za ideálnu súčasť opakovaného procesu posudzovania, ktorého cieľom je zlepšiť proces zostavovania a tvorby projektu alebo plánu v čo najskoršej etape.

S ohľadom na obsah posudzovania nájdeme v časti ustanovenia článku 6 odseku (3) „o kombi-nácii“ dve implikácie:

•	po  prvé,  posudzovanie by malo obsiahnuť - v tom istom procese schvaľovania - možnosti vplyvov „v kombinácii“, ktoré môžu byť dôsledkom tak plánu alebo projektu, o ktorom sa uvažuje v rámci procesu schvaľovania, ako aj ďalších plánov alebo projektoch, o ktorých sa neuvažuje, že budú predmetom schvaľovacieho procesu;

•	po druhé, znamená to, že v posudzovaní rôznych plánov alebo projektov, ktoré sú predmetom hodnotenia v tom istom čase, by mal byť obsiahnutý aj odkaz na všetky ďalšie plány alebo projekty, ako aj vzájomné zohľadnenie jednotlivých plánov alebo projektov, a to vždy, ak by ich  realizáciou došlo k vzniku vplyvov „v kombinácii“.

Posudzovanie v zmysle článku 6 odseku (3) by malo byť zamerané na dôsledky plánu alebo projektu na územie z hľadiska cieľov ochrany územia. Môže vychádzať z metodiky posudzovania podľa smernice 85/337/EHS. Hodnotenie možných nápravných opatrení a al-ternatívnych riešení môže výrazne napomôcť k tomu, že plán alebo projekt nebude mať nepriaznivý vplyv na územie. V posudzovaní by mali byť obsiahnuté aj vplyvy „v kombinácii“.

4.5.3 Stanovenie „cieľov ochrany územia“ 

Členské štáty sú v zmysle článku 4 odseku (1) smernice o biotopoch povinné navrhnúť zoznam „uvádzajúci, ktoré typy biotopov vymenované v Prílohe I a  ktoré druhy vymenované v  Prílohe II smernice o biotopoch, ktoré sú pôvodné pre ich územie, sa na daných lokalitách vyskytujú“. V druhom pododseku článku 4 odseku (1) je upravené, že informácia o každom území musí obsahovať mapu územia, jeho názov, polohu, rozlohu a údaje vyplývajúce z uplatnenia kritérií špecifikovaných v Prílohe II smernice o biotopoch, a to vo formáte určenom Komisiou (formulár  štandardných údajov), upravený v Rozhodnutí Komisie 97/266/EHS z 18. decembra 1996 - OJ L017, 24.4.97, p.1).

Podľa požadovaného formátu je potrebné, aby v určenom mieste formulára boli zaznamenané všetky typy biotopov vymenované v Prílohe  I a všetky druhy vymenované v Prílohe II, ktoré sa 

vyskytujú na území. Z týchto informácií členský štát vychádza pri určovaní „cieľov ochrany územia“, napríklad prostredníctvom programu starostlivosti. Územie je evidentne zahrnuté do sústavy kvôli ochrane jeho biotopov a druhov. Niekedy môže dôjsť k tomu, že typy biotopov a druhy navzájom „súperia“ a vtedy je vhodné stanoviť priority a podľa toho určiť aj ciele ochrany územia (napríklad uprednostniť prioritný typ biotopu pred „neprioritným“ typom).

Ak sa podľa účelu formátu prítomnosť typov biotopov vymenovaných v Prílohe I a druhov vy-menovaných v Prílohe II pokladá za „nie významnú“, nemali by byť zahrnuté do „cieľov ochrany územia“. Členské štáty tiež môžu  poskytnúť informácie o významných druhoch organizmov, ktoré nie sú vymenované v Prílohe II (bod 3.3), avšak tieto informácie nie sú relevantné pre určenie cieľov ochrany územia.

Členské štáty stanovia ciele ochrany územia na základe informácií obsiahnutých vo formulári štandardných údajov, stanovenom Komisiou. 

4.6 	Rozhodovací proces

4.6.1 Kompetentné národné úrady

Je jasné, že výraz „národné“ vyjadruje odlišnosť týchto inštitúcií od štruktúr Komisie alebo me-dzinárodných organizácií. Pod týmto pojmom teda rozumieme nielen ústredné orgány, ale tiež krajské, okresné alebo obecné orgány, ktoré povoľujú alebo odsúhlasujú plán alebo projekt.

Kompetentným úradom môže byť aj súd, ak má oprávnenie rozhodovať vo veci navrhovaného plánu alebo projektu podľa účelu článku 6 odseku (3).

Kompetentné národné úrady sú tie, ktoré sú oprávnené dať povolenie alebo súhlas vo vzťahu k plánu alebo projektu.

4.6.2 	Vhodná doba pre získanie stanoviska verejnosti

V smernici o biotopoch nie je upravené, kedy je vhodné získať stanovisko verejnosti. Verejná diskusia je však kľúčovým nástrojom smernice 85/337/EHS a preto, ak posudzovanie podľa článku 6 odseku (3) smernice o biotopoch má formu posudzovania podľa smernice 85/337/EHS, verejná diskusia je potrebná.

Relevantné je spomenúť dlhodobé implikácie Aarhuského dohovoru (Dohovor o prístupe k informáciám, účasti verejnosti v rozhodovacom procese a prístupe k spravodlivosti v otázkach život-ného prostredia. Dohovor  bol prijatý v dánskom Aarhuse v júni 1998, Európske spoločenstvo je jed-ným z jeho signatárov), v ktorom je zdôraznený význam verejnej diskusie v rozhodovacom procese v oblasti životného prostredia.

Význam verejnej diskusie vyplýva z ustanovení smernice 85/337/EHS a z Aarhuského dohovoru.

4.6.3 	Pojem „integrita územia“

Z obsahu i účelu smernice o biotopoch je zrejmé vzájomné prepojenie  integrity  územia  s cieľmi jej ochrany (pozri časť 4.6). Môže napríklad nastať situácia, že plán alebo projekt nepriaznivo ovplyvní integritu územia len z hľadiska vizuálneho alebo bude mať nepriaznivý vplyv na typy biotopov alebo druhy,  ktoré nie sú vymenované v Prílohe I alebo Prílohe II. V týchto prípadoch sa vplyvy nepovažujú za nepriaznivé s ohľadom na účel článku 6 odseku (3). Výnimkou by bola situácia, ak by bola ovplyvnená integrita celej sústavy.

Výraz  „integrita územia“ súčasne vyjadruje, že dôraz sa kladie práve na konkrétne územie. Preto nie je povolené ničiť územie alebo jeho časť, aj keby stav ochrany typov biotopov a druhov, ktoré sa na tomto území nachádzajú, zostal na európskom území daného členského štátu priaznivý.

Pod  „integritou“  môžeme  tiež  chápať kvalitu alebo podmienku toho, aby bolo územie  celé, resp. kompletné. V dynamickom kontexte ekosystému možno „integritu“ chápať ako jeho vlastnosť byť schopný rozvíjať sa spôsobom, ktorý je priaznivý z hľadiska ochrany prírody.

Užitočné môže byť aj využiť britskú definíciu „integrity územia ako celistvosti ekologickej štruk-túry a funkcií územia v rámci celého územia, alebo biotopov, komplex biotopov a/alebo populácií druhov, kvôli ktorým územie je alebo bude klasifikované“ (zdroj PPG 9, UK Department of the Environment, október 1994).

O území možno povedať, že má vysoký stupeň integrity vtedy, ak má vysoký potenciál pre zabezpečenie cieľov ochrany, zachované „samočistiace a samonápravné schopnosti“ v rámci svojej dynamiky a minimum vplyvov, ktoré sa prejavujú v krátkodobom, strednodobom alebo dlhodobom horizonte.

„Integritu územia“  je teda potrebné chápať vo vzťahu k celej škále faktorov, vrátane krátkodo-bých, strednodobých a dlhodobých vplyvov.

Integrita územia v sebe zahŕňa aj ekologické funkcie. Pri rozhodovaní o tom, či je nepriaznivo ovplyvnená, vychádzame z cieľov ochrany územia a súčasne sme nimi obmedzení.

5. Článok 6, ODSEK (4)

Vysvetlenie pojmov:
alternatívne riešenia; naliehavé príčiny vyššieho verejného záujmu; kompenzačné opatrenia; úplná celistvosť; stanovisko Komisie

5.1 Textu článku 6 odseku (4)

„Ak, napriek negatívnemu posúdeniu vplyvov plánu alebo projektu na územie a pri nee-xistencii alternatívnych  riešení, sa musí  plán  alebo  projekt realizovať z naliehavých  príčin vyššieho verejného záujmu, vrátane sociálnych a ekonomických, členský štát musí prijať všetky kompenzačné opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, že bude zachovaná úplná celistvosť Natura 2000. O prijatých kompenzačných opatreniach bude členský štát informovať Komisiu.

Ak sa na území nachádzajú prioritné typy biotopov a/alebo prioritné druhy, do úvahy môže prichádzať  jedine ľudské zdravie a bezpečnosť verejnosti, priaznivé dôsledky na životné  prostre-die primárneho významu alebo, podľa stanoviska Komisie, aj ďalšie naliehavé príčiny vyššieho verejného záujmu.“

5.2 	Obsah článku 6 odseku (2)

Ustanovenie článku 6 odseku (4) je časťou procesu posudzovania a možného povoľovania (zo strany kompetentných národných úradov) plánov a projektov, ktoré pravdepodobne ovplyvnia územie ochrany biotopov a druhov. Považujeme za potrebné zdôrazniť, že:

•	po prvé, ustanovenie sa vzťahuje na špecifické prípady - na výnimky zo všeobecného postupu upraveného v článku 6 odseku (3), podľa ktorého môžu byť povolené len plány alebo projekty, ktoré neovplyvnia integritu území;

•	po druhé, pri konkrétnej aplikácii tohto ustanovenia sa musí postupovať podľa stanovených krokov, pre ktoré je určené aj postupné poradie.

V rámci  predbežného posudzovania vplyvov plánu alebo projektu na územie, upraveného v článku 6 odseku (3), sú kompetentné národné úrady oprávnené prijať závery týkajúce sa dôsledkov zámeru vo vzťahu k integrite územia. Ak sú tieto závery pozitívne, čiže s vysokým stupňom určitosti posudzo-vaný zámer neovplyvní územie, kompetentné úrady môžu vydať súhlas na realizáciu plánu alebo projektu.  Ak vzniknú pochybnosti alebo ak sú závery negatívne, mal by byť uplatnený princíp preven-cie a zvolený postup v súlade s článkom 6 odsekom (4).

Ustanovenie článku 6 odseku (4) je výnimkou z článku 6 odseku (3) a teda musí byť interpre-tovaný reštriktívnym spôsobom, to znamená tak, aby sa aplikoval len v obmedzenom počte prípa-dov a keď už boli splnené všetky požadované podmienky. V tejto súvislosti vždy ten, kto chce túto výnimku využiť, musí preukázať, že všetky spomenuté podmienky boli, podľa predpokladu, v každom jednotlivom prípade splnené. 

Ustanovenia článku  6 odseku (3)  sa vzťahujú na prípady, ktoré sú podľa  výsledkov predbežného posudzovania v zmysle článku 6 odseku (3) negatívne alebo neurčité. Musí byť dodržaná postupnosť stanovených krokov.

5.3 	Úvodné kroky

5.3.1 	Preverenie alternatívnych riešení

Prvým krokom kompetentných úradov je preverenie možnosti alternatívnych riešení, ktoré by boli viac v súlade s integritou územia. Tieto riešenia by už mali byť spracované v rámci predbežného posudzovania vykonaného v zmysle článku 6 odseku (3). Môže sa jednať o alternatívne miesta rea-lizácie projektu (trasy v prípade lineárneho rozvoja), rôzne škály alebo spôsoby rozvoja alebo alterna-tívne procesy. Tiež by mal byť zvažovaný aj „nulový variant“.

V súlade s princípom subsidiarity je povinnosťou kompetentných národných úradov porovnať jed-notlivé alternatívne riešenia. Považujeme za potrebné zdôrazniť, že toto porovnanie sa uskutočňuje s ohľadom na aspekty ochrany prírody, zachovania integrity územia a jej ekologických funkcií. Eko-logické kritériá sú teda v tomto prípade nadradené iným, napríklad ekonomickým. 

Alternatívne riešenia sú posudzované kompetentnými národnými úradmi a s ohľadom na ciele ochrany územia.

5.3.2 	Preverenie naliehavých príčin vyššieho verejného záujmu 

Pri neexistencii alternatívnych riešení - alebo v prípade, že takého riešenia by dokonca mali ešte viac negatívnych environmentálnych vplyvov na územie, s ohľadom na už spomenuté ciele  smernice o biotopoch - je druhým krokom kompetentných úradov preveriť, či v súvislosti s plánom alebo projektom existujú „naliehavé príčiny vyššieho verejného záujmu, vrátane sociálnych a ekonomických“. 

V smernici o biotopoch nie je definovaný pojem „naliehavá príčina vyššieho verejného záujmu“. V druhom pododseku článku 6 odseku (4) sú však uvedené ako ich príklady - „ľudské zdravie a bezpečnosť verejnosti, priaznivé dôsledky na životné prostredie primárneho významu“. Čo sa týka „ďalších naliehavých príčin vyššieho verejného záujmu“ sociálneho alebo ekonomického charakteru, z formulácie ustanovenia vyplýva, že voči záujmom ochrany prírody v zmysle smernice o biotopoch možno „postaviť“ jedine verejný záujem, či už realizovaný verejným alebo súkromným subjektom. Nepatria  sem  teda  projekty,  ktorých realizácia je plne v záujme firiem alebo jednotlivcov.

Európsky súdny dvor dosiaľ jasne nestanovil, ako sa daný pojem má interpretovať. Možno sa preto odvolať na iné oblasti práva Spoločenstva, v ktorých sa tento pojem vyskytuje.

Európsky súdny dvor sa zaoberal pojmom „naliehavá požiadavka“ v prípade výnimky z uplatnenia princípu voľného pohybu tovaru. Na základe týchto požiadaviek môžu byť na národnej úrovni prijaté opatrenia obmedzujúce voľný pohyb tovaru. Európsky súdny dvor za ne označil zdravie, ochranu životného prostredia, ako aj sledovanie legitímnych cieľov hospodárskej a sociálnej politiky.

Okrem toho sa v práve Spoločenstva používa pojem „služba vo všeobecnom ekonomickom zá-ujme“ - v článku 86 odseku 2),  ex 90 odseku (2) Dohody - v rámci výnimky z  postupu  súťaže  pre

firmy, ktoré tieto služby zabezpečujú. Počas prediskutovania „služieb vo verejnom záujme“ medzi členskými štátmi - COM (96)443 z 11.9.1996 - predložila Komisia nasledovnú definíciu „obsahujú komerčné činnosti, ktoré spĺňajú aj ciele verejného záujmu, a v závislosti od členského  štátu majú definované špecifické „povinnosti“ (medzi tieto „povinnosti“ patrí ich kontinuita, rovnaká prístupnosť pre každého, univerzálnosť a transparentnosť; môžu sa však odlišovať v jednotlivých členských štátoch podľa geografických alebo technických podmienok, politickej  a  administratív-nej štruktúry, histórie a tradícií). Jedná sa najmä o služby v  doprave, energetike  a  komunikač-ných sieťach.“

Zo štruktúry ustanovenia vyplýva, že pri posudzovaní konkrétnych prípadov kompetentné národné úrady vydajú súhlas s plánmi alebo projektmi na základe toho, či naliehavé príčiny vyššieho verejného záujmu prevažujú nad záujmami cieľov ochrany územia. Malo by pri tom platiť, že:

•	verejný záujem musí byť nadradený, je teda jasné, že nie všetky typy verejného záujmu sociálneho alebo ekonomického charakteru sú dostatočne významné, najmä ak smerujú proti záujmom ochrany prírody smernice o biotopoch (pozri prílohu I bod 10);

•	v tomto zmysle sa javí ako rozumné považovať verejný záujem za nadradený len vtedy,  ak sa  jedná o dlhodobý záujem, krátkodobé ekonomické alebo iné záujmy, majúce pre spoločnosť len krátko-dobé prínosy, by nemali byť dostatočne významné v porovnaní s dlhodobými záujmami ochrany prírody smernice o biotopoch.

Považuje sa za vhodné, aby „naliehavé príčiny vyššieho verejného záujmu, vrátane so-ciálnych a ekonomických“ sa viazali na prípady, kedy plány alebo projekty preukážu, že jednoznačne patria do rámca:
•	činností alebo stratégií, zameraných na ochranu základných hodnôt života obyvateľov (zdravie, bezpečnosť, životné prostredie);
•	základných stratégií štátu alebo spoločnosti;
•	poskytovania služieb ekonomického alebo sociálneho charakteru, spĺňajúc pritom cha-rakter verejnej služby. 

5.4 	Prijatie kompenzačných opatrení

5.4.1 Pojem „kompenzačné opatrenia“ a ich aplikácia

V smernici o biotopoch nie je definovaný pojem „kompenzačné opatrenia“. Na základe našich skúseností navrhujeme nasledovnú definíciu:

•	nápravné opatrenia v širšom zmysle, zamerané na minimalizovanie alebo dokonca odstránenie negatívneho pôsobenia na územie (pozri časť 4.5);

•	kompenzačné opatrenia sensu stricto, sú mimo projektu, zamerané na kompenzovanie vplyvov na územie, ktoré boli spôsobené negatívnym pôsobením plánu alebo projektu. Ako príklad možno uviesť výsadbu stromov za účelom zníženia poškodenia krajiny, ktorou sa však nekompenzuje zničenie lesného biotopu so špecifickými vlastnosťami. 

Medzi kompenzačné opatrenia nepatria opatrenia „bežnej“ implementácie  smernice o biotopoch a smernice o vtákoch.  Príkladom  „bežnej“  implementácie zo strany členského štátu je realizácia 

programu starostlivosti alebo návrh/vyhlásenie nového chráneného územia, ktoré už bolo označené ako územie významné z hľadiska Spoločenstva. Kompenzačné opatrenia teda musia byť nad rámec dôs-lednej implementácie smerníc.

Kompenzačné opatrenia prichádzajú do úvahy len po presnom určení negatívneho vplyvu na integritu územia Natura 2000. Pri ich navrhovaní nesmie dôjsť k nedodržaniu podmienok a krokov uvedených  v článku 6 smernice o biotopoch, osobitne sa to týka potreby predchádzajúceho preskú-mania alternatívnych riešení a posudzovania záujmov projektu alebo plánu so záujmami ochrany prí-rody.

Kompenzačné opatrenia predstavujú opatrenia špecifické pre každý projekt  alebo plán, nie sú súčasťou bežných postupov vyplývajúcich z implementácie smernice o biotopoch a smernice o vtákoch. Ich cieľom je korigovať negatívne pôsobenie projektu a presne s ohľadom na toto pôsobenie kompenzovať poškodenie druhu alebo biotopu. Kompenzačné opatrenia prichádzajú na rad ako posledné, až keď sa všetky ostatné „záruky“ smernice o biotopoch preukážu ako neúčinné a napriek tomu, že plán alebo projekt má nepriaznivý vplyv na územie Natura 2000, bude sa ďalej posudzovať.

5.4.2 	Obsah kompenzačných opatrení

Kompenzačné opatrenia sensu stricto musia prispieť k tomu, že bude zabezpečený priaznivý stav ochrany územia v jednom alebo viacerých prírodných biotopoch „v rámci daného biogeografického regiónu“ . To je podmienené tým, že:

•	územie by nemalo byť projektom ovplyvnené nezvratným spôsobom skôr, ako skutočne dôjde ku kompenzačným  opatreniam.  Napríklad  mokraď  by nemala byť odvodnená skôr ako do  sústavy Natura 2000 bude začlenená nová mokraď, majúca ekvivalentné biologické vlastnosti;

•	kompenzačné  opatrenia  sú  dodatkom k príspevku členského štátu vo vzťahu k sústave  Natura 2000, vykonanom v súlade so smernicou o biotopoch a smernicou o vtákoch.

Vo vzťahu k smernici o vtákoch pod kompenzačnými opatreniami nerozumieme vyhlásenie úze-mia, ktoré už členský štát klasifikoval ako chránené vtáčie územie. Na druhej strane kompenzačným opatrením môže byť činnosť na zlepšenie biologických vlastností územia (ktoré má byť vyhlásené za chránené vtáčie územie) alebo už vyhláseného chráneného vtáčieho územia, takže únosnosť úze-mia alebo jeho potravná báza sa zvýši v rozsahu korešpondujúcom so stratou na území, ktorá bola ovplyvnená projektom. A fortiori môže byť ako kompenzačné opatrenie prijateľné „vytvorenie“ úze-mia, ktoré zodpovedá požiadavkám daných vtáčích druhov a to za predpokladu, že  toto nové územie je už „hotové“ v čase, keď ovplyvnené územie stráca svoje biologické hodnoty.

Vo vzťahu k smernici o biotopoch by obdobne kompenzačné opatrenia mohli mať formu „vytvo-renia“ porovnateľného biotopu, zlepšenia biologických hodnôt poškodeného územia, alebo dokonca doplnenia tohto ovplyvneného územia (do sústavy Natura 2000), ktorá predtým - v čase  zostavova-nia biogeografického zoznamu - nebola považovaná v zmysle smernice o biotopoch za významnú. Pri  poslednej uvedenej forme kompenzačných opatrení by sme mohli argumentovať, že v dôsledku projektu došlo k strate na úrovni typu biotopu členského štátu. Na úrovni Spoločenstva by však mohlo toto  územie  získať  ochranu  v zmysle článku 6 smernice o biotopoch, ak prispieva k cieľom tejto smernice.

Kompenzačné opatrenia môžu pozostávať z:

•	„vytvorenia“ biotopu na novom alebo rozšírenom území, ktoré  sa  stane súčasťou  sústavy Natura 2000;

•	zlepšenia biotopu na časti územia alebo na inom území Natura 2000, ktoré  je  porovna-teľné so stratou spôsobenou projektom;

•	vo výnimočných prípadoch navrhnutím nového územia v zmysle smernice o biotopoch.

„Výsledok“ kompenzačných opatrení musí byť k dispozícii v čase, keď dochádza k poš-kodzovaniu  územia  projektom,  iba ak je preukázateľné, že táto časová simultánnosť  nie  je potrebná pre zabezpečenie príspevku územia do sústavy Natura 2000.

5.4.3 	„Úplná celistvosť“ sústavy Natura 2000

	Výraz „úplná celistvosť“ je použitý v článku 6 odseku (4) v kontexte, že realizácia plánu  alebo projektu je povolená z naliehavých príčin vyššieho verejného záujmu a členský štát musí prijať opat-renia na kompenzáciu straty.

	Je tiež použitý v článku 3 odseku (1), podľa ktorého predstavuje Natura 2000 „súvislú európsku ekologickú  sústavu území ochrany biotopov a druhov“ a v článku 3 odseku (3) , v ktorom  je upravené,  že “členské  štáty,  kde  to  považujú  za vhodné, sa usilujú o zlepšenie  ekologickej celistvosti Natura 2000 prostredníctvom zachovania a, kde je to vhodné, aj  rozvoja vlastností krajiny, ktoré majú zásadný význam pre voľne žijúce organizmy v zmysle článku 10“.

	V článku 10, ktorého predmetom  je  územné plánovanie a rozvojové stratégie vo všeobecnejšej rovine, je upravené:

	„Členské  štáty  sa  usilujú,  kde  to  považujú  za  vhodné,  do  svojho územného  plánovania a rozvojových stratégií a, osobitne, s ohľadom na zlepšenie ekologickej celistvosti sústavy Natura 2000, podporovať vlastnosti krajiny, ktoré majú zásadný význam pre voľne žijúce organizmy.

	Tieto vlastnosti sú také, ktoré vďaka svojej lineárnej a súvislej štruktúre (tak ako rieky s ich brehmi)  alebo  funkcii  „migračných refúgií“ (tak ako malé vodné plochy alebo  lesné porasty) sú zásadne dôležité pre migráciu, rozširovania a výmenu genetických informácií voľne žijúcich druhov“.

Výraz  „ekologický“  je  použitý  v článku 3 i článku 10 smernice o  biotopoch na vysvetlenie vlastností územnej celistvosti. Je zjavné, že výraz „úplná celistvosť“, použitý v článku 6 odseku (4), má rovnaký význam.

V článku  6 odseku (4) sa požaduje „zachovať“ úplnú celistvosť sústavy Natura 2000.  V smernici o biotopoch  sa  teda   predpokladá,   že  sústava Natura 2000  je celistvá. Ak  nastanú  výnimočné prípady, musí nasledovať aj náprava vzniknutej situácie tak, aby došlo k plnej náprave celistvosti. 

Podľa smernice o biotopoch sa výber území sústavy Natura 2000 vykonáva na základe:

•	zohľadnenia podielu biotopu a druhu (plocha, populácie) na území podľa formulára štandardných údajov;

•	zaradenia územia do biogeografického regiónu, ktorý reprezentuje;

•	kritérií výberu stanovených Výborom pre smernicu o biotopoch (Habitats Committee) a využí-vaným Európskym strediskom ochrany prírody (European Topic Centre – Nature Conservation) za účelom poradenstva pre Komisiu vo veci zachovania územia v zozname Spoločenstva.

V smernici o vtákoch nie je stanovená súvislosť s biogeografickými regiónmi ani výber na úrovni Spoločenstva. Analógiou však možno dôjsť k predpokladu, že úplná celistvosť sústavy je zabezpeče-ná, ak:

•	je zabezpečená kompenzácia pozdĺž celej migračnej trasy vtáčieho druhu;

•	vtáčie  druhy,  ktoré  sa  zvyčajne  nachádzali  na  území  ovplyvnenom projektom majú s  určitosťou prístup aj na „kompenzované“ územie.

Ak sa má kompenzačnými opatreniami zabezpečiť úplná celistvosť sústavy Natura  2000, musia  byť  navrhnuté  tak,  aby  a)  boli  zamerané na biotopy a druhy, ktoré boli v dôsledku projektu  negatívne  ovplyvnené,  a to proporčne; b) sa týkali toho istého  biogeografického regiónu v tom istom členskom štáte  a c) ich výsledkom boli funkcie porovnateľné s tými, ktoré podmienili kritériá výberu pôvodného územia.

Vzdialenosť medzi pôvodným územím a miestom realizácie kompenzačných opatrení nie je  problémom, pokiaľ nemá vplyv na funkčnosť územia a na dôvody, ktoré viedli k  jeho výberu.

5.4.4 	Financovanie kompenzačných opatrení

Je logické, že v súlade s uplatňovaním princípu „znečisťovateľ platí“, hradí výdavky spojené s kompenzačnými opatreniami navrhovateľ projektu. V prípade spolufinancovania ich navrhovateľ môže zahrnúť do celkového rozpočtu, ktorý je predložený príslušnému úradu. Príkladom spolufinancovania môže byť príspevok z fondov Európskej únie na kompenzačné opatrenia v rámci dopravnej infraštruk-túry - TEN (Transeurópska sieť).

Príslušný úrad môže poskytnúť grant na opatrenia na kompenzáciu poškodenia územia  Natura 2000 vo forme štátnej pomoci - v zmysle článku 87 (ex 92) Dohody - a tento grant  by sa mal týkať „podniku/činnosti“ v rámci územia Natura 2000, ktoré bolo vyhlásené predtým, ako tento „podnik/činnosť“ vznikol alebo potom. Ak sa však „podnik/činnosť“ stáva navrhovateľom výstavby infraštruktúry a návrh predloží príslušnému úradu, finančná podpora sa nepovažuje za štátnu po-moc pokiaľ sa poskytuje na zabezpečenie dodávateľských prác.

Po nadobudnutí platnosti článku 6 smernice o biotopoch sa členský štát stáva  zodpovedný za kompenzačné opatrenia, vrátane ich financovania.

5.4.5 	Komunikácia s Komisiou ohľadne kompenzačných opatrení

Kompetentné národné úrady sú povinné oznámiť Komisii, aké kompenzačné opatrenia  prijali. V ustanovení článku 6 odseku (4) nie je definovaná forma ani účel tohto oznámenia. Kvôli uľahčeniu procesu preto  Komisia  zadala vypracovanie formulára štandardných údajov pre poskytovanie  informá-

cií v zmysle oboch paragrafov článku 6 odseku (4), ktorý je uvedený v prílohe IV tohto dokumentu. V žiadnom prípade však nie je úlohou Komisie navrhovať kompenzačné opatrenia ani ich odborne schvaľovať.

Poskytnuté informácie by mali Komisii umožniť, aby posúdila, ako v danom prípade boli dodržané ciele ochrany územia. Komunikácia s Komisiou teda pozostáva z oznámenia prijatých kompenzačných opatrení, národné úrady však komunikujú s Komisiou aj o určitých aspektoch týkajúcich sa preroko-vávaných alternatívnych riešení, ako aj naliehavých príčin vyššieho verejného záujmu, vyplývajúcich z realizácie plánu alebo projektu, ak tieto aspekty ovplyvňujú výber kompenzačných opatrení.

Komunikácia  ohľadne kompenzačných opatrení musí slúžiť k tomu, aby Komisia  mohla posúdiť dodržiavanie cieľov ochrany  územia v danom prípade. Nie je však úlohou Komisie navrhovať kompenzačné opatrenia.

5.5 Územia, na ktorých sa nachádzajú prioritné biotopy a/alebo druhy

V druhom pododseku článku 6 odseku (4) je osobitne upravený postup, ak sa plán alebo projekt týka územia s prioritnými biotopmi a/alebo druhmi. Plány alebo projekty, ktoré pravdepodobne budú mať nepriaznivý vplyv na uvedené územia, môžu byť povolené len v prípade, keď vyplývajú z nasledujúcich naliehavých príčin vyššieho verejného záujmu - ľudské zdravie a bezpečnosť verej-nosti,  priaznivé  dôsledky na životné prostredie primárneho významu alebo, ak pred  vydaním súhlasu pre plán alebo projekt, Komisia vydá k plánovanému zámeru stanovisko.

Inými slovami,  poškodenie  území  je  akceptované,  a)  ak  sú  nad ciele smernice o biotopoch nadradené uvedené naliehavé príčiny vyššieho verejného záujmu, alebo b) po dodatočnom nezávislom hodnotení zo strany Komisie.

Z textu ustanovenia vyplývajú otázky ohľadne:

•	určenia ovplyvnenia území  s prioritnými biotopmi a/alebo druhmi;

•	interpretácie  pojmov  ľudské  zdravie,  bezpečnosť  verejnosti  a priaznivé dôsledky na  životné prostredie primárneho významu;

•	postupu pre prijatie stanoviska Komisie a jeho dôsledkov.

5.5.1 	Určenie ovplyvnenia území s prioritnými biotopmi a/alebo druhmi 

Článok 6 odsek (4) druhý pododsek sa vzťahuje na realizáciu plánu alebo projektu, ktorý prav-depodobne ovplyvní územie s prioritnými biotopmi a/alebo druhmi. Preto by bolo vhodné, aby plán alebo projekt:

•	žiadnym spôsobom neovplyvnil prioritné biotopy/druhy; alebo

•	ovplyvnil biotopy/druhy, kvôli ktorým nebolo územie vymedzené („nie významné“ vo formulári štandardných údajov);

Článok  6  odsek  (4)  druhý  pododsek možno považovať za  aplikovateľný pre všetky územia,  na ktorých sa nachádzajú  prioritné biotopy a/alebo druhy vtedy, keď sú  tieto biotopy a druhy ovplyvnené.

5.5.2 	Pojmy „ľudské zdravie“, „bezpečnosť verejnosti“ a „priaznivé dôsledky na životné prostredie primárneho významu“

	Ľudské  zdravie, bezpečnosť verejnosti a priaznivé dôsledky na životné  prostredie  primárneho významu sú najvýznamnejšími naliehavými príčinami vyššieho verejného záujmu. Rovnako  ako  pojem „naliehavé príčiny vyššieho verejného záujmu“ však nie sú presne definované.

	V práve  Spoločenstva  je  ľudské  zdravie a bezpečnosť verejnosti dôvodom, na základe  ktorého môžu  byť  na  národnej  úrovni  prijaté  reštriktívne  opatrenia  pre voľný pohyb tovaru, zamestnancov a služieb.  Navyše  je  ochrana ľudského zdravia jedným zo základnými cieľov environmentálnej stratégie Spoločenstva. V  tomto  zmysle teda „kategória“ priaznivých dôsledkov na životné prostredie  primárne-ho významu musí byť začlenená do uvedených základných cieľov environmentálnej stratégie.

	Kontrola nad tým, či v konkrétnom prípade platia uvedené charakteristiky je, v súlade s princípom subsidiarity, v kompetencii národných úradov. Komisia však môže ktorýkoľvek prípad preskúmať a to v súlade s jej kontrolnou činnosťou na správnu implementáciu práva Spoločenstva.

Na ilustráciu pojmu „bezpečnosť verejnosti“ považujeme za prospešné uviesť ako príklad rozsudok Európskeho súdneho dvora z 28. februára 1991 k prípadu C-57/89 Komisia v Nemecku  („Ley-bucht Dykes“). Rozsudok bol prijatý pred prijatím smernice o biotopoch, teda aj jej článku 6. Napriek  tomu  je  rozsudok  aktuálny  minimálne preto, lebo v ňom obsiahnutý postoj  Európskeho súdneho dvora ovplyvnil formuláciu článku 6. Rozsudok sa týkal konštrukčných prác  na spevnenie hrádzí v Severnom mori pri Leybuchte, pri ktorých malo dôjsť k redukcii plochy chránených vtá-čích území. Európsky súdny dvor konštatoval, že principiálne k takejto redukcii môže dôjsť len vtedy, ak je všeobecnému záujmu cieľov smernice o vtákoch nadradený iný všeobecný záujem. Pre  prípad  Leybucht  Dykes potvrdil, že nebezpečenstvo záplav a ochrana pobrežia  sú dostatočne závažnými príčinami k tomu, aby boli práce na spevnenie hrádzí povolené, pokiaľ tieto práce budú striktne obmedzené na minimum.

Národné úrady môžu povoliť realizáciu plánu alebo projektu len vtedy, ak majú dôkaz, že príčiny jeho  realizácie patria medzi  tri špecifikované kategórie príčin vyššieho  verejného záujmu. Realizáciu môžu povoliť len v rozsahu, ktorý je nevyhnutý pre dosiahnutie konkrét-neho verejného záujmu.

5.5.3 	Prijatie stanoviska Komisie a jeho dôsledky

V prípade naliehavých príčin vyššieho verejného záujmu iných ako je ľudské zdravie, bezpečnosť verejnosti a priaznivé dôsledky na životné prostredie primárneho významu sa vopred vyžaduje stano-visko  Komisie. V druhom pododseku článku 6 odseku (4) nie je určený postup ani obsah  takéhoto stanoviska (v prílohe IV tohto dokumentu – Relevantný formulár pre poskytovanie informácií v zmysle oboch paragrafov článku 6 odseku (4) - je tiež žiadosť o stanovisko Komisie). Preto je znovu potrebné vychádzať  z  ekonomiky  a  z cieľov ustanovenia článku 6 odseku (4). Stanovisko musí  obsahovať posúdenie prírodných hodnôt, na ktoré bude mať plán alebo projekt pravdepodobne vplyv; relevantnosť citovaných  naliehavých príčin; porovnanie dvoch protichodných záujmov; ako aj hodnotenie  kompen-

začných opatrení. Hodnotenie musí pozostávať z vedeckého i ekonomického ocenenia, preskúmania nevyhnutnosti a proporcionality realizácie plánu alebo projektu s ohľadom na citované naliehavé prí-činy.

	Stanovisko nie je právne záväzným dokumentom. Národné úrady majú teda právo rozhodnúť o re-alizácii plánu alebo projektu dokonca aj vtedy, keď je stanovisko Komisie záporné. V tomto prípade však prirodzene sa národné úrady v rozhodnutí musia vyjadriť k argumentom Komisie a musia odô-vodniť, prečo nepostupovali v súlade s odporúčaniami Komisie. V každom prípade však Komisia môže posúdiť, či plán alebo projekt bol realizovaný v súlade s požiadavkami práva Spoločenstva a, ak je to potrebné, iniciovať primerané právne kroky.

	Komisia by vo svojom stanovisku mala posúdiť, či prírodné hodnoty ovplyvnené plánom alebo  projektom  a citované naliehavé príčiny sú vyvážené a zhodnotiť kompenzačné opat-renia. Stanovisko nie je záväzné, ale v prípade nesúladu s právom Spoločenstva môžu byť prijaté právne kroky.

6. PRÍLOHY

Príloha I: Odkazy na prípady Európskeho súdneho dvora 

1. 	Nevyhnutnosť striktnej transpozície článku 6 smernice o biotopoch bola zdôraznená už v prí-pade, predloženom Európskemu súdnemu dvoru (Stanovisko generálneho advokáta Fennelly v prípade C-256/98, Komisia vo Francúzsku, doručenom 16. septembra 1999).

2. 	Pozri  rozhodnutie Európskeho súdneho dvora v prípade C-335/90, Komisia v Španielsku (1993) ECR 1-4221 („Santoňa Marshes“) a rozhodnutie z 18. marca 1999 v prípade C-166/97, Komisia vo Francúzsku (Seine Estuary).

3. 	Pozri bod 2.

4. 	Prípad C-392/96, Komisia v Írsku, rozsudok Európskeho súdneho dvora z 21. septembra 1999.

5. 	Táto skutočnosť bola tiež podčiarknutá generálnym advokátom Fennelly v prípade uvedenom v bode 1.

6. 	Európsky súdny dvor zdôraznil, že pojem „projekt“ musí byť širšie interpretovaný - pozri pre-dovšetkým rozsudok z 24. októbra 1996 v prípade C-72/95, Kraaijeveld.

7. 	Pozri bod 1.

8. 	Chápanie výrazu „významný“ možno ilustrovať na prípade C-355/90, Komisia v Španielsku (1993)  ECR 1-4221 („Santoňa Marshes“). Hoci pri rozhodnutí o tomto  prípade Európsky súd-ny dvor nevychádzal z článku 6 odseku (3) a (4) smernice o biotopoch (rozhodnutie vychádzalo z režimu ochrany upravenom pre chránené vtáčie územie v zmysle smernice o vtákoch), sú v ňom indikované niektoré typy činností, ktoré možno považovať za majúce významný vplyv na chránené územie.

9. 	Európsky súdny dvor vyhlásil, že „Dokonca aj projekt malého rozsahu môže mať významný vplyv na životné prostredie, ak je realizovaný v lokalite, kde prvky životného prostredia ustanovené  v článku 3 (smernice 85/337/EHS), akými sú fauna a flóra ...sú citlivé aj na najmenšie zmeny“ (prípad C-392/96, Komisia v Írsku, rozsudok Európskeho súdneho dvora z 21. septembra 1999).

10. 	Pozri tiež dôraz, ktorý Európsky súdny dvor prikladá všeobecnej zodpovednosti členských štá-tov v súvislosti so smernicou o vtákoch v prípadoch C-252/85 a C-262/85, respektívne Ko-misia vo Francúzsku (1998) ECR 2243 a Komisia v Taliansku (1987) ECR 3073.

Príloha II - Poznámky k programu starostlivosti

Spracovanie vhodných programov starostlivosti nie je povinné, účastníci semináru v Galway (na tému starostlivosť o územia ochrany biotopov a druhov, írske Galway 9.-11. október 1996) a konferencie v Bath (na tému Človek a Natura 2000, britské Bath, 28.-30. jún 1998) zdôraznili, že programy starostlivosti môžu byť efektívnym nástrojom na splnenie cieľov smernice o biotopoch.

Zo záverov semináru v Galway vyplývajú viaceré námety využiteľné pre prípravu programov sta-rostlivosti:

1. Metodika
•	Je skutočne potrebné spracovať pre územie program starostlivosti? Vysvetlite, prečo.
•	Kto iniciuje prípravu programu starostlivosti? Kto bude za tento program zodpovedný?
•	Čo je potrebné vedieť o území z hľadiska jeho prírodných hodnôt a socio-ekonomických pod-mienok?
•	Čím je územie najviac ohrozené?
•	Čo chceme dosiahnuť?
•	Ako to chceme dosiahnuť a v akom časovom rozvrhu?
•	Koľko to bude stáť? Aký bude prínos pre ochranu prírody?

2. Ciele

Ciele programu starostlivosti pre územie musia zodpovedať ekologickým požiadavkám prírodných biotopov a druhov prítomných na území vo významnej miere a to tak, aby bol zabezpečený priaznivý stav ich ochrany. Ciele musia byť čo najpresnejšie definované, reálne, kvantifikované a zvládnuteľ-né. Musia byť zrozumiteľné pre každého a preto je potrebné ich formulovať jasne a jednoznačne.

•	Aký je priaznivý stav ochrany pre každý typ biotopu a každý druh prítomný na území?
•	Ako to prispieva k integrite územia a celistvosti sústavy?
•	Vychádza  posudzovanie z dynamiky ekosystému - v zmysle evolúcie stavu ochrany  biotopov a druhov?

3. 	Konzultácia a implementácia

Pre spracovanie programu starostlivosti je veľmi významné uplatňovať multidisciplinárny a odborný prístup. 

•	Určili ste zainteresovaných na miestnej úrovni?
•	Zapojili ste ich do procesu - v zmysle prístupu „zdola nahor“?
•	Kedy ich chcete zapojiť?

Príkladom použitia metódy konzultácie je francúzsky model „document d´objectifs“, pri ktorom sú všetky zainteresované skupiny kompetentnou inštitúciou prizvané zúčastniť sa celého procesu.

4. Monitoring a vyhodnotenie  

Patrí medzi najdôležitejšie časti programu najmä z hľadiska určenia splnenia cieľov. Rovnako ako ciele programu starostlivosti, aj monitoring musí mať jasne a presne definované pravidlá a musí zahŕňať analýzu finančných aspektov.

Príloha IIa - Príklady projektov podporovaných z programu LIFE, ktoré obsahujú progra-my starostlivosti alebo štatutárne, administratívne alebo zmluvné opatrenia (bližšie informácie sú prístupné na http://europa.eu.int/comm/life/nature/da-tabas.htm)

Belgicko
•	Ochrana prostredníctvom výkupu a manažmentu posledných vápenatých rašelinísk v Belgic-ku (B4-3200/95/435); úrady provincie zabezpečili väčšiu časť tohto veľmi hodnotného územia jeho prenájmom od vlastníkov pozemkov.
•	Iniciatíva na integrálnu ochranu pobrežia (B4-3200/96/483); príprava programov starostlivosti pre pobrežné duny a morské biotopy;

Fínsko
•	Ochrana  biodiverzity, predovšetkým stanovíšť druhu poletucha v oblasti Nuuksio  (B4-3200/
95/508); príprava programu starostlivosti pre ochranu území v súkromnom vlastníctve;
•	Program  starostlivosti pre Saigmaa tuleňa krúžkovaného v Lake Pihlajavesi (B4-3200/95/
505); plán územného rozvoja s dôrazom na ochranu tuleňa;

Francúzsko
•	Programy ochrany vrchovísk vo Francúzsku (B4-3200/95/518); príprava manuálu pre manaž-ment vrchovísk;
•	Experimentálne spracovanie programov starostlivosti pre budúce francúzske územia Natura 2000 (B4-3200/95/519); testovanie programov starostlivosti na 35 lokalitách a spracovanie metodickej príručky pre prípravu programov starostlivosti území Natura 2000;

Grécko
•	Manažment a ochrana ohrozených biotopov v západnej časti Kréty k ekotopmi a prioritnými druhmi (B4-3200/95/850); príprava programov starostlivosti s priamym zapojením miestnych úradov;.
•	Stredozemný  tuleň  mníšsky v Grécku: činnosť pre jeho ochranu (B4-3200/96/500); zostave-nie programov starostlivosti za permanentnej účasti rôznych zainteresovaných skupín;

Írsko
•	Zostavenie programov starostlivosti a záchranných činností v kandidátskych územiach ochrany biotopov a druhov (B4-3200/95/837); zostavenie programov starostlivosti pre potenciálne úze-mia ochrany biotopov a druhov;

Nemecko
•	Ochrana stanovíšť dropa fúzatého v Brandenburgu (B4-3200/92/14529); uzavreté dohody s farmármi, vrátane výkupu a prenájmu pozemkov alebo dohody o spôsobe manažmentu;
•	Ochrana a obnovenie Trebeltal fen a Revitalizácia a ochrana pririečnych mokradí v Mecklenburg-Vorpommern (B4-3200/94/731); spracovanie a implementácia programu  starostlivosti mokraďo-vých biotopov, úzka spolupráca inštitúcií ochrany prírody a vodohospodárskych orgánov;
•	Nadnárodný program ochrany netopierov v západnej časti strednej Európy  (B4-3200/95/
842); zmluvné opatrenia s vlastníkmi pozemkov a úradmi, vypracovanie programu starostlivosti;
•	Ochrana a „rozvoj“ prírody v Federseelandscape (B4/3200/96/489); proces konsolidácie vi-dieckej krajiny podporovaný z agro-environmentálnych opatrení;

Portugalsko
•	Druhá fáza projektu na ochranu stepných druhov vtákov v Castro Verde (B4-3200/95/510);
•	Použitie nových  technológií v ochrane prírody Guadiana valley (B4-3200/95/511); oba pro-jekty pozostávali z prípravy a implementácie programov starostlivosti pre územia, ktoré sa v závere projektu stali súčasťou chránených vtáčích území;

Rakúsko
•	Program ochrany medveďa v Rakúsku (B4-3200/95/847); spracovanie programu starostlivosti v spolupráci  so  všetkými  inštitúciami a zainteresovanými skupinami a silnej spoluúčasti verejnosti;
•	Manažment mokradí v hornom Waldviertel (B4-3200/96/539); zostavenie programov starostli-vosti pre početné mokraďové lokality rašelinísk, nádrže, malé rieky) a čiastočne aj ich implemen-tácia v úzkej súčinnosti s príslušnými vlastníkmi pozemkov a užívateľmi;

Spojené kráľovstvo
•	Manažment na ochranu prioritných horských biotopov prostredníctvom pasenia: návod  na starostlivosť o horské územia Natura 2000 (B4-3200/95/854); vydanie praktického manuálu na plánovanie manažmentu pomocou pasenia;

Španielsko
•	Prvá, druhá a tretia fáza akčného programu pre ochranu medveďa hnedého a jeho stanovíšť v Cantabrian Mountains (B4-3200/92/15185 & 94/736 & 95/523); dohody s poľovníkmi ohľad-ne manažmentu poľovných revírov tak, aby sa ich režim zosúladil s ochranou medveďa;
•	Prvá a druhá fáza vytvorenia siete mikrorezervácií pre flóru a výkup botanicky významných pozemkov v regióne Valencie (B4-3200/93/766 & 95/521); dohody s vlastníkmi a  implementá-cia programov starostlivosti v 160 lokalitách (mikrorezervácie);
•	Prvá a druhá fáza programu ochrany troch druhov stavovcov v Pyrenejoch - subprojekt Španielsko (B4-3200/93/772, 95/277, 95/524); dohody s poľovníkmi pre  zachovanie chráne-ných území pre Gypaetus barbatus, ako aj finančné kompenzácie pre zamedzenie ťažby dreva v oblasti výskytu medveďa hnedého;
•	Ochrana dropa malého, dropa fúzatého a sokola bielopazúrového v chránenom vtáčom území v Extremadure (B4/3200/96/507); dohody s farmármi na zlepšenie stavu stepných lokalít;

Švédsko
•	Ochrana a revitalizácia Stora Alvaret na ostrove Oland, SE Sweden (B4-3200/96/547);
•	Ochrana Osmoderma remta (B4-3200/97/288); využitie agro-environmentálnych programov pre dlhodobý manažment území;

Príloha III- Postup pri posudzovaní plánov a projektov, ktoré majú vplyv na územia Natura 2000

  
Je plán alebo projekt priamo spojený 
s manažmentom lokality 
alebo je pre manažment potrebný? 

	nie					

	Bude mať plán alebo projekt 	áno
pravdepodobne významný  vplyv
na lokalitu?

áno		     nie

Posúď dôsledky pre ciele	Bude mať plán alebo projekt 
ochrany lokality 		nepriaznivý vplyv 
na integritu lokality?
 
						áno			nie

Existujú alternatívne riešenia? 

						áno      		nie	

Prepracovanie plánu		Je na lokalite prioritný
alebo projektu			biotop alebo druh?

				nie		nie	áno

Existujú naliehavé príčiny 	Jedná sa o ľudské zdravie, bezpečnosť alebo 
vyššieho verejného záujmu?	záujmy z hľadiska ŽP?

nie				                           áno
		  áno                  nie                      

	

nesmie byť	súhlas môže byť vydaný 	súhlas môže byť vydaný,	súhlas 
súhlas		v prípade inej naliehavej 	prijaté kompenzačné 	 	môže byť
príčiny vyššieho verejného 	opatrenia, informovaná K	vydaný
záujmu,  po konzultácii 
s Komisiou
Kompenzačné opatrenia
musia byť prijaté 	 

Príloha IV - Formulár na predloženie informácií Európskej komisii v zmysle článku 6 odseku (4) smernice o biotopoch

Členský štát:								Dátum:

Informácia pre Európsku komisiu
v zmysle článku 6 smernice o biotopoch (smernica 92/43/EHS)

Dokumentácia zaslaná za účelom/       informácie/		       stanoviska/
					        článok 6 odsek (4) pod. 1	       článok 6 odsek (4) pod. 2

Kompetentný národný úrad:

Adresa:

Kontaktná osoba:

Telefón, fax, e-mail:

1. PLÁN alebo PROJEKT 

Názov a kód daného územia Natura 2000:

Toto územie je:

chránené vtáčie územie		                         navrhované územie európskeho významu
v zmysle smernice o vtákoch			v zmysle smernice o biotopoch
						
						s výskytom prioritných druhov

Súhrn o pláne alebo projekte, ktorý má vplyv na územie:

2. NEGATÍVNE VPLYVY 

Súhrn posudzovania negatívnych vplyvov na územie:

(Tento súhrn by mal byť zameraný na očakávaný nepriaznivý vplyv na biotopy a druhy, kvôli ktorým bolo územie navrhnuté na zaradenie do sústavy Natura 2000. Je potrebné doplniť prime-rané mapy a popísať nápravné opatrenia, o ktorých sa už rozhodlo).

3. ALTERNATÍVNE  RIEŠENIA

Súhrn o alternatívnych riešeniach, ktoré členský štát zvažuje:

Dôvody, prečo kompetentné národné úrady usúdili, že neexistujú žiadne alternatívne riešenia: 

4. NALIEHAVÉ PRÍČINY 

Dôvod realizácie plánu alebo projektu (napriek jeho negatívnym vplyvom):

Naliehavé príčiny vyššieho verejného záujmu, vrátane sociálnych a ekonomických

•	ľudské zdravie

•	bezpečnosť verejnosti

•	priaznivé dôsledky na životné prostredie primárneho významu

•	ďalšie naliehavé príčiny vyššieho verejného záujmu

Krátky popis príčiny: 

5. KOMPENZAČNÉ  OPATRENIA

Predpokladané kompenzačné opatrenia a ich časový rozvrh:

Príloha V - Zoznam národných orgánov ochrany prírody členských štátov (resp. Zoznam delegátov Výboru pre smernicu o biotopoch; aktuálny zoznam je prístupný na http://europa.eu.int/comm/life/nature/databas.htm)

Belgicko:
•	Els Martens, AMINAL - Afdelling Natuur, Emile Jacqmainlaan 156, bus 8, B - 1000, Brussel
•	Patrick de WOLF, DGRNE, Av. Prince de Liége 15, B-5100 Jambes

Dánsko:
•	Olaf G. CHRISTIANI, Ministry of the Environment and Energy, The National Forest and Nature Agency, Haraldsgade 53, DK-2100 Copenhagen  
•	Tine NIELSEN SKAFTE, Ministry of the Environment and Energy, The National Forest  and Na-ture Agency, Haraldsgade 53, DK-2100 Copenhagen

Fínsko:
•	Esko JAAKKOLA, Ministry of the Environment, Land Use Department, P. O. Box 380, SF-00131 Helsinki

Francúzsko:
•	Jean-Marc MICHEL, Ministére de´l Environnement, Direction de la Nature et des Paysages, 20 avenue de Ségur, F-753002 Paris 07 SP
•	Henri JAFFEUX, Ministére de´l Environnement, Direction de la Nature et des Paysages, 20 ave-nue de Ségur, F-753002 Paris 07 SP

Grécko:
•	Stavroula SPYROPOULOU, Ministry of Environment, Physical Planning and Public Works, En-vironmental Planning Division, Nature Management Section, 36 Trikalon str. GR-11526 Athens
•	Panagiotis DROUGAS, General Secretariat for Forests and the Natural Environment, Department of Aesthetic Forests, National Parks and Game Management, Ippokratous str. 3-5, GR-10164 Athens

Holandsko:
•	Gary POST, Ministry of Agriculture, Nature Management and Fisheries, Department of Nature Management, 73 Bezuidenhoutseweg, P.O.Box 20401, NL-2500 EK Den Haag

Írsko:
•	Alan CRAIG, National Parks and Wildlife, Dúchas, Dept of Arts, Heritage, Gaeltacht and the Islands, Ely Court 7, Ely Place, IRL-Dublin 2
•	Peadar CAFFREY, National Parks and Wildlife, Dúchas, Dept of Arts, Heritage, Gaeltacht  and the Islands, Ely Court 7, Ely Place, IRL-Dublin 2

Luxembursko:
•	Claude ORIGER, Ministére de l´Environnement, 18 Montée de la Pétrusse, L-2918 Luxemburg
•	Marie-Paule KREMER, Ministére de l´Environnement, 18 Montée de la Pétrusse, L-2918 Luxemburg

Nemecko:
•	Ursula VON GLISCYNSKI, Ministry for the Environment, Nature Conservation and Nuclear Safety, Referat NI2, Godesberger, Allee 90 D-53048 Bonn

•	Deflet SZYMANSKI, Hessisches Ministerium des Innern und fur Landwirtshcaft, Forten und Naturschutz, Holderlingstr. 1-3, D-65187 Wiesbaden

Portugalsko:
•	José Mauel MARQUES, Instituto de Conservacao da Natureza, Rua de Lapa 73, P-1200-701 Lisboa

Rakúsko:
•	Christian PLOSSNIG, Amt der Tiroler Landesregierung, Abt. Umweltschutz, Eudard Wallnofer Platz 1, A-6020 Innsbruck
•	Gúnter LIEBEL, Bundesministerium fur Umwelt, Jugend und Familie, Abt. II/5, Stubenbastei 5, A-1010 Wien

Spojené kráľovstvo: 
•	M. PRITCHARD, Head of European Wildlife Division, Department of the Environment, Transport and the Regions, Tollgate House, Houlton Street, UK-BS2 9DJ Bristol
•	Trevor SALMON, Department of the Environment, Transport and the Regions, Tollgate House, Houlton Street, UK-BS2 9DJ Bristol

Španielsko:
•	Jesus SERRADA HIERRO, Direccion General de Conservacion de la Naturaleza MIMAM, Gran Via de San Francisko, 4.4a, E-28005 Madrid
•	Antonio FERNANDEZ DE TEJADA, Direccion General de Conservacion de la Naturaleza MIMAM, Gran Via de San Francisko, 4.4a, E-28005 Madrid

Švédsko:
•	Nilla THOMSON, Ministry of Environment, S-10333 Stockholm
•	Jan TERSTAD,  Swedish Environmental Protection Agency, Blekholmsterrassen 36, S-10648 Stoc-kholm 

Taliansko:
•	Patrizia DE ANGELIS, Ministero dell´Ambiente, Servizio Conservazione della Natura, Via Assisi 163, I-00187 Roma
•	Alberto ZOCCHI, Ministero dell´Ambiente, Servizio Conservazione della Natura, Via Assisi 163, I-00187 Roma

Názov: Starostlivosť o územia Natura 2000: Ustanovenia článku 6 smernice 92/43/EHS o ochrane biotopov, voľne žijúcich živočíchov a voľne rastúcich rastlín

Vydavateľ 	Ministerstvo životného prostredia Slovenskej republiky

Vydanie 	2002

Rozsah 		57 strán, 3,62 AH, 3,78 VH

Náklad 		600 výtlačkov

Tlač a grafická
úprava 		Vydavateľstvo TU vo Zvolene

ISBN 80-228-1202-1